Справа № 643/6830/26
Провадження № 3/643/1421/26 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 
04.05.2026       м. Харків
Суддя Салтівського районного суду міста Харкова Семенова Я.Ю., за участю секретаря судового засідання Кашуби Ю.Г., прокурора Маркевич Ю.Г., особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали про притягнення до адміністративної відповідальності:
ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянки України, уродженки м. Харкова, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 , непрацевлаштованої, яка зареєстрована у встановленому законом порядку та фактично проживає за адресою: АДРЕСА_1 , 
за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 172-6 Кодексу України про адміністративні правопорушення,

у с т а н о в и в :

ОСОБА_1 , яку 04.07.2025 звільнено з посади секретаря судового засідання Основ?янського районного суду міста Харкова, будучи відповідно до п.п. «в» п. 1 ч. 1 ст. З Закону №1700-VII суб`єктом, на якого поширюється дія цього Закону, усупереч вимогам абз. 1 ч. 2 ст. 45 вказаного Закону несвоєчасно, а саме: 10.02.2026 о 10.14, подала без поважних причин декларацію особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, за період, не охоплений раніше поданими деклараціями, а саме: з 01.01.2025 по 04.07.2025 (при звільненні).
У судовому засіданні особа, яка притягається до адміністративної відповідальності – ОСОБА_1 вину в інкримінованому їй адміністративному правопорушенні не визнала, просила провадження у справі закрити, у зв`язку з відсутністю в її діях складу адміністративного правопорушення. В обґрунтування обраної позиції зазначила, що на момент наявності технічної можливості (світло/зв`язок), в неї був відсутній доступ до повного обсягу інформації, необхідної для заповнення розділів декларації, отримання цих даних вимагало додаткових запитів та стабільного доступу до державних реєстрів, що було обмежено з причин їх нормальної роботи. Посилалася, що через небезпечну ситуацію вона була вимушена виїхати за межі міста Харкова, з огляду на що вона не мала доступу до засобів КЕП, персонального комп`ютера та документів, необхідних для коректного відображення майнового стану. Зауважувала, що через смерть близького родича, вона була вимушена займатися організацією його поховання, а стан психоемоційного стресу та необхідність вирішення нагальних сімейних питань об`єктивно обмежили її можливість займатися бюрократичними процедурами у встановлений законом строк. Посилалася, що вона протягом звітного періоду хворіла, а через погіршення стану здоров`я її батька була вимушена надавати йому невідкладну допомогу та здійснювати супровід його лікувального процесу. Крім того, зауважувала, що тривалі відключення енергопостачання та відсутність зв`язку, пов`язані з обстрілами, унеможливили її доступ до мережі Інтернет, використання персонального комп`ютера та засобів КЕП, авторизацію в Реєстрі декларацій НАЗК.
Прокурор Маркевич Ю.В. у судовому засіданні просила визнати ОСОБА_1 винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 172-6 КУпАП, та накласти на неї адміністративне стягнення у виді штрафу в межах санкції вказаної статті. 
Заслухавши особу, яка притягається до адміністративної відповідальності, прокурора, дослідивши матеріали справи, суд доходить таких висновків.
Як це закріплено положеннями ст. 68 Конституції України, кожен зобов`язаний неухильно додержуватися Конституції України та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей. Незнання законів не звільняє від юридичної відповідальності.
За змістом абз. 1 ч. 2 ст. 45 Закону №1700-VII особи, зазначені у пункті 1, підпунктах «а», «в»-«ґ» пункту 2 частини першої статті 3 цього Закону, які припиняють діяльність, пов`язану з виконанням функцій держави або місцевого самоврядування, протягом 30 календарних днів з дня припинення відповідної діяльності подають декларацію особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, за період, не охоплений раніше поданими деклараціями. Особи, які припинили діяльність, пов`язану з виконанням функцій держави або місцевого самоврядування, або іншу діяльність, зазначену у підпунктах «а», «в»-«ґ» пункту 2 частини першої статті 3, зобов`язані до 1 квітня наступного року після року припинення діяльності подати в установленому частиною першою цієї статті порядку декларацію особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, за минулий рік.
Вимогами п. 2 ч. 2 розділу ІІ Порядку заповнення та подання декларації особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, затвердженого наказом Національного агентства з питань запобігання корупції №252/23 від 08.11.2023, визначено, що декларація при звільненні - декларація, яка подається відповідно до абзацу першого частини другої статті 45 Закону - протягом 30 днів з дня припинення діяльності. Така декларація подається за період, не охоплений раніше поданими деклараціями, та містить інформацію станом на останній день такого періоду, яким є останній день здійснення діяльності. Під раніше поданими деклараціями розуміються декларації, що були подані до Реєстру відповідно до Закону, крім декларації кандидата на посаду. Декларація при звільненні не подається у таких випадках: особа, яка припинила здійснення діяльності на одній посаді, продовжує здійснювати діяльність на іншій посаді; особа, яка припинила здійснення діяльності, упродовж 30 днів з дня припинення діяльності знову розпочала здійснення діяльності. Втрата статусу суб`єкта декларування у зв`язку із внесенням змін до закону або статусу юридичної особи публічного права не вважається припиненням діяльності та не зобов`язує особу подавати декларацію будь-якого виду.
За правилами абз. 12 ч. 1 ст. 1 Закону №1700-VII правопорушення, пов`язане з корупцією – діяння, що не містить ознак корупції, але порушує встановлені цим Законом вимоги, заборони та обмеження, вчинене особою, зазначеною у частині першій статті 3 цього Закону, за яке законом встановлено кримінальну, адміністративну, дисциплінарну та/або цивільно-правову відповідальність.
Відповідальність за несвоєчасне подання без поважних причин декларації особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування визначена положеннями ч. 1 ст. 172-6 Кодексу України про адміністративні правопорушення.
Згідно з приміткою до ст. 172-6 Кодексу України про адміністративні правопорушення суб`єктами правопорушень у цій статті (крім правопорушень, визначених частинами другою та третьою цієї статті, у частині неповідомлення або несвоєчасного повідомлення про суттєві зміни у майновому стані) є особи, які відповідно до частин першої та другої статті 45 Закону України «Про запобігання корупції» зобов`язані подавати декларацію особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування.
Відповідно до змісту диспозиції ч. 1 ст. 172-6 Кодексу України про адміністративні правопорушення з об`єктивної сторони протиправний намір цього адміністративного правопорушення реалізується у формі дії (несвоєчасне подання декларації) та бездіяльності (неподання декларації). При цьому, ознакою, що характеризує вчинення особою такого проступку є саме відсутність поважних причин несвоєчасного подання нею декларації особи, уповноваженої на виконання функцій держави.
При встановленні наявності у діях особи складу адміністративного правопорушення, пов`язаного з корупцією, передбаченого ч. 1 ст. 172-6 Кодексу України про адміністративні правопорушення, такими суб`єктами повинні обов`язково з`ясовуватися обставини щодо віднесення суб`єкта адміністративного правопорушення до осіб, на яких поширюється дія Закону України «Про запобігання корупції», щодо несвоєчасності подання ним декларації особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, а також обставини щодо наявності або відсутності у такої особи поважних причин несвоєчасної подачі декларації. 
Не дивлячись на невизнання ОСОБА_1 вини в інкримінованому їй адміністративному правопорушенні, її вина у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 172-6 КУпАП, знаходить своє підтвердження сукупністю доказів, а саме:
- змістом протоколу про адміністративне правопорушення, пов`язане з корупцією №194 від 12 березня 2026 року, який відповідає вимогам ст. 256 КУпАП;
- копією наказу Червонозаводського районного суду м. Харкова №02-03/131 від 17.06.2024 про призначення ОСОБА_1 на посаду секретаря судового засідання Червонозаводського районного суду м. Харкова; 
- копією наказу Основ`янського районного суду міста Харкова №02-03/105 від 20.06.2025 про звільнення секретаря судового засідання Основ`янського районного суду міста Харкова ОСОБА_1 із займаної посади 04.07.2025; 
- електронною декларацією особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування з 01.01.2025 - 04.07.2025, тип «При звільненні», яка подана ОСОБА_1 10.02.2026 о 10:14 годині;
- письмовими поясненнями ОСОБА_1 .
Законом України «Про внесення змін до закону України «Про судоустрій і статус суддів» щодо зміни найменувань місцевих загальних судів» №4273-IX від 26.02.2025 змінено назву Червонозаводського районного суду м. Харкова на Основ`янський районний суд міста Харкова. 
Надані суду докази на підтвердження винуватості ОСОБА_1 є належними, допустимими та достовірними, позаяк отримані у передбачений законом спосіб із передбачених законом джерел, зафіксовані у належний процесуальний спосіб, узгоджуються між собою.
Що стосується доводів особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 про те, що на момент наявної технічної можливості (світло/зв`язок) в неї був відсутній доступ до повного обсягу інформації, необхідної для заповнення розділів декларації, отримання цих даних вимагало додаткових запитів та стабільного доступу до державних реєстрів, то матеріали справи не містять жодних доказів на підтвердження наявності в останньої таких перешкод.
Посилання ОСОБА_1 на те, що через небезпечну ситуацію вона була змушена виїхати з м. Харкова, а під час перебування за межами постійного місця проживання вона не мала доступу до засобів кваліфікованого електронного підпису (КЕП), персонального комп`ютера та документів, необхідних для коректного відображення майнового стану, то суд знаходить їх неспроможними, позаяк з наданих особою, яка притягається до адміністративної відповідальності документів, вона перебувала поза межами міста Харкова лише у період з 06.07.2025 по 13.07.2025.
Обґрунтування неможливості виконання обов`язку зі своєчасної подачі декларації хворобою батька суд відхиляє та зазначає, що, згідно з наданими ОСОБА_1 доказами, епізодичне відвідування батьком ОСОБА_1 поліклініки відбувалося у вересні 2025 року, листопаді–грудні 2025 року та в січні 2026 року, тобто вже поза межами строку декларування та не свідчить про обґрунтовану неможливість виконати обов`язок зі своєчасного декларування. 
З аналогічних підстав суд відхиляє доводи ОСОБА_1 про те, що через власну хворобу вона була позбавлена можливості працювати з електронними реєстрами та великим обсягом фінансової інформації та, як наслідок, своєчасно подати декларацію, позаяк суду надано відомості щодо відвідування ОСОБА_1 поліклініки в межах строку декларування лише 28.07.2025, інші відвідування медичного закладу мали місце вже поза межами строку обов`язку зі своєчасної подачі декларації (11.09.2025, 17.10.2025 та 03.02.2026).
Наявна при матеріалах справи копія свідоцтва про смерть ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , не дає суду підстав стверджувати, що смерть вказаної особи унеможливила своєчасне виконання ОСОБА_1 покладеного на неї обов`язку та не нівелює вище наведених висновків суду. 
Відтак, досліджені та перевірені судом обставини поза розумним сумнівом свідчать про винуватість ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 172-6 Кодексу України про адміністративні правопорушення.
Належних та допустимих доказів, які б спростовували винуватість ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 172-6 Кодексу України про адміністративні правопорушення, суду не надано.
З огляду на наведене вище, оцінивши подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, суд дійшов висновку, що вина ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 172-6 Кодексу України про адміністративні правопорушення, доведена у повному обсязі.
Згідно з вимогами ст. 33 Кодексу України про адміністративні правопорушення стягнення за адміністративне правопорушення накладається у межах, установлених цим Кодексом та іншими законами України.
При накладенні стягнення враховуються характер вчиненого правопорушення, особа порушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, крім випадків накладення стягнення за правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, у тому числі зафіксовані в автоматичному режимі, безпеки на автомобільному транспорті, зафіксовані за допомогою засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі в автоматичному режимі, справ про адміністративні правопорушення, передбачені статтею 132-2 цього Кодексу, та за порушення правил зупинки, стоянки, паркування транспортних засобів, зафіксовані в режимі фотозйомки (відеозапису). Особливості накладення стягнення при розгляді справ без участі особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, за правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані в автоматичному режимі, безпеки на автомобільному транспорті та за порушення правил зупинки, стоянки, паркування транспортних засобів, зафіксовані в режимі фотозйомки (відеозапису), встановлюються статтями 279-1-279-8 цього Кодексу.
Правилами ст. 23 Кодексу України про адміністративні правопорушення унормовано, що адміністративне стягнення є мірою відповідальності і застосовується з метою виховання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення, в дусі додержання законів України, поваги до правил співжиття, а також запобігання вчиненню нових правопорушень як самим правопорушником, так і іншими особами.
Беручи до уваги характер вчиненого правопорушення, особу ОСОБА_1 , яка раніше до адміністративної відповідальності не притягалася, з метою виховання особи, яка притягається до адміністративної відповідальності та попередження вчинення правопорушень у майбутньому, суд дійшов висновку про накладення адміністративного стягнення у виді штрафу в розмірі, визначеному санкцією ст. 172-6 Кодексу України про адміністративні правопорушення.
Як це визначено правилами ст. 40-1 Кодексу України про адміністративні правопорушення, у провадженні по справі про адміністративне правопорушення у разі винесення судом (суддею) постанови про накладення адміністративного стягнення сплачується судовий збір особою, на яку накладено таке стягнення. Розмір і порядок сплати судового збору встановлюється законом.
У разі ухвалення судом постанови про накладення адміністративного стягнення ставка судового збору встановлюється у розмірі 0,2 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб. Вичерпний перелік осіб, які звільняються від сплати судового збору, міститься у ст. 5 вказаного Закону, що унормовано положеннями п. 5 ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір».
З огляду на те, що в матеріалах справи відсутні відомості про наявність підстав для звільнення ОСОБА_1 від сплати судового збору у встановленому законом порядку, суд вирішує питання про стягнення з особи, на яку накладено адміністративне стягнення, судового збору.
На підставі викладеного, керуючись ст. 33, 35, 172-6, 245, 251, 252, 268, 283-285, 294 КУпАП України, суд
п о с т а н о в и в :

ОСОБА_1 визнати винуватою у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 172-6 КУпАП, та накласти на неї адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 50 (п`ятдесят) неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 850 гривень 00 копійок.
Стягнути зі ОСОБА_1 в дохід держави судовий збір у розмірі 665 (шістсот шістдесят п`ять) гривень 60 копійок.
Строк пред`явлення постанови до виконання три місяці.
Відповідно до ч. 1 ст. 307 КУпАП штраф має бути сплачений не пізніш як через п`ятнадцять днів з дня вручення порушнику постанови про накладення штрафу, крім випадків, передбачених статтею 300-1 цього Кодексу, а в разі оскарження такої постанови - не пізніш як через п`ятнадцять днів з дня повідомлення про залишення скарги без задоволення.
Роз`яснити, що у випадку несплати штрафу у передбачений законом строк, може бути застосовано подвійне стягнення штрафу в порядку ст. 308 КУпАП, тобто у випадку примусового виконання постанови суду.
Постанова може бути оскаржена до Харківського апеляційного суду у десятиденний строк з дня її винесення шляхом подачі апеляційної скарги через Салтівський районний суд міста Харкова.

Суддя : Я.Ю. Семенова