ДАРНИЦЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М.КИЄВА 

справа № 753/19143/24
провадження № 1-кп/753/877/26

В И Р О К 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"11" червня 2026 р. Дарницький районний суд м. Києва у складі :
головуючого судді ОСОБА_1 ,
за участю секретаря ОСОБА_2 ,
прокурора ОСОБА_3 
захисника ОСОБА_4 
розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Києві в порядку спеціального судового провадження за відсутності обвинуваченого кримінальне провадження № 42017000000000649 від 09.03.2017 року, відносно  ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця смт. Великий Березний, Великоберезнянського району, Закарпатської області, працюючого: старшим прокурором відділу нагляду за додержанням законів органами внутрішніх справ при провадженні досудового розслідування злочинів проти життя та підтримання державного обвинувачення управління нагляду за додержанням законів у кримінальному провадженні прокуратури АР Крим, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого, 
обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 111 КК України,-
В С Т А Н О В И В :
Відповідно до ст. 6 Конституції України державна влада в Україні здійснюється на засадах її поділу на законодавчу, виконавчу та судову.
Відповідно до вимог ч. 2 ст.19, ст. 68 Конституції України органи державної влади, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Кожен зобов`язаний неухильно додержуватися Конституції України та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей.
Статтею 5, ч. 1 ст. 72, ст. 73 Конституції України передбачено, що Україна є республікою. Право визначати і змінювати конституційний лад в Україні належить виключно народові і не може бути узурповане державою, її органами або посадовими особами. Питання про зміну території України вирішується виключно всеукраїнським референдумом, який призначається Верховною Радою України або Президентом України відповідно до їх повноважень, встановлених Конституцією України.
Крім того ч. 2 ст. 72 Конституції України передбачено, що всеукраїнський референдум проголошується за народною ініціативою на вимогу не менш як трьох мільйонів громадян України, які мають право голосу, за умови, що підписи щодо призначення референдуму зібрано не менш як у двох третинах областей і не менш як по сто тисяч підписів у кожній області.
Відповідно до ч. 1 ст. 65 Конституції України захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, шанування її державних символів є обов`язком громадян України.
Згідно ч. 2 ст. 131-1 Конституції України, організація та порядок діяльності прокуратури визначаються законом.
Незважаючи на це, у приміщенні Верховної Ради АР Крим 06.03.2014 у порушення ч.3 ст.2, ст. 72, ст.73, п.2 ч.1 ст.85, ст.132 Конституції України та п. 2 ч. 3 ст. 3, ст. 18, 27 Закону України «Про всеукраїнський референдум» депутатами Верховної Ради АР Крим прийнято незаконну постанову№ 1702-6/14 «О проведении общекрымского референдума», в якій визначено дату такого волевиявлення - 16.03.2014, на яке виносилося питання про входження АР Крим до складу російської федерації на правах суб`єкта федерації. 
Відповідно до зазначеної постанови 16.03.2014 на території Автономної Республіки Крим проведено незаконний референдум, результатом якого стала тимчасова окупація території АР Крим і міста Севастополя, а також їх входження до складу російської федерації на правах суб`єкта федерації.
Результати «референдуму» не визнані жодною країною світу, крім Російської Федерації. Відповідно до п. 5 Резолюції Генеральної Асамблеї ООН 68/262 від 27.03.2014 «Територіальна цілісність України», проведений 16.03.2014 в Автономній Республіці Крим та м. Севастополі референдум не маючи законної сили не може бути основою для будь-якої зміни статусу Автономної Республіки Крим або м. Севастополя. 
Також, в пункті 1 вказаної Резолюції зазначено, що Генеральна Асамблея ООН підтверджує свою прихильність суверенітету, політичній незалежності, єдності і територіальній цілісності України в її міжнародно визнаних кордонах.
У подальшому, 17.03.2014 депутатами Верховної Ради АР Крим прийнято постанову № 1745-6/14 «О независимости Крыма», згідно з якою на підставі, так званої, «Декларації про незалежність Республіки Крим», прийнятої на позачерговому пленарному засіданні Верховної Ради АР Крим 11.03.2014 та позачерговому пленарному засіданні Севастопольської міської ради 11.03.2014, створено нелегітимне державне утворення «Республика Крым».
Крім того, Верховною Радою АР Крим ухвалено постанову № 1748-6/14 від 17.03.2014 «О правоприемстве Республики Крым», пунктом 1 якої передбачено, що «с момента провозглашения Республики Крым как независимого суверенного государства высшим органом власти Республики Крым является Государственный Совет Республики Крым - парламент Республики Крым в депутатском составе шестого созыва Верховной Рады Автономной Республики Крым на срок полномочий до сентября 2015 года».
Надалі, 18.03.2014 між російською федерацією та представниками нелегітимного державного утворення «Республика Крым» ОСОБА_6 , ОСОБА_7 і ОСОБА_8 підписано договір про входження території АР Крим та м. Севастополя до складу російської федерації.
В подальшому з метою забезпечення режиму окупації та придушення спротиву проукраїнського населення Криму прийнято ряд «законів та підзаконних нормативних актів», відповідно до яких слідчі, прокурори та судді підпорядковуються своїм керівникам по висхідній лінії відповідної гілки влади так званої «Республіки Крим», що входить у склад російської федерації.
Водночас, згідно зі ст. 87 «Конституції «Республіки Крим»:
1. Прокуратура Республіки Крим здійснює нагляд за додержанням Конституції російської федерації та виконанням законів, що діють на території Республіки Крим, виконує інші функції, встановлені федеральними законами.
2. Прокурор Республіки Крим призначається на посаду президентом російської федерації за поданням Генерального прокурора російської федерації, погодженим із главою Республіки Крим і Державною Радою Республіки Крим. Прокурор Республіки Крим звільняється з посади президентом російської федерації.
3.Прокурори районів, міст і прирівняні до них прокурори призначаються на посаду і звільняються з посади Генеральним прокурором російської федерації.
Окрім того, 20.03.2014 Державною Думою російської федерації прийнято «Федеральний конституційний закон» від 21.03.2014 за № 6-ФКЗ «О принятии в российскую федерацию Республики Крым и образовании в составе российской федерации новых субъектов - Республики Крым и города федерального значения Севастополя».
Вищезазначене свідчить про проведення представниками російської федерації та її федеральних органів підривної діяльності проти України.
Здійснюючи підривну діяльність проти України, представники органів прокуратури, суддівського корпусу та інших органів державної влади іноземної держави утворили на окупованій території України федеральні органи державної влади, місцевого самоврядування, правоохоронні органи та судову систему російської федерації з метою зміцнення та посилення заходів тимчасової окупації території Автономної Республіки Крим.
Відповідно до ст. 8 «Федерального конституційного» закону від 21.03.2014 № 6-ФКЗ «О принятии в российскую федерацию Республики Крым и образовании в составе российской федерации новых субъектов - Республики Крым и города федерального значения Севастополя», під час перехідного періоду Генеральна прокуратура російської федерації створює на території Республіки Крим і міста федерального значення Севастополя органи прокуратури Республіки Крим і міста федерального значення Севастополя, що мають статус суб`єкту російської федерації. Прокурор Республіки Крим і прокурор міста федерального значення Севастополя назначаються президентом російської федерації за поданням Генерального прокурора російської федерації, погодженому відповідно з Республікою Крим і містом федерального значення Севастополем.
Інші прокурори, які виконують свої повноваження на території Республіки Крим і міста федерального значення Севастополя, призначаються у відповідності до законодавства російської федерації.
Працівники органів прокуратури України, які заміщують посади у вказаних органах, що діють на території Республіки Крим і міста федерального значення Севастополя на день прийняття у склад російської федерації нових суб`єктів, мають переважне право на прийняття на службу в органи прокуратури російської федерації, що створені на цих територіях, за умови наявності в них громадянства російської федерації, а також за умови здачі ними екзамену на знання законодавства російської федерації і їх відповідності вимогам, що ставляться законодавством російської федерації до працівників органів прокуратури.
До завершення формування органів прокуратури російської федерації на території Республіки Крим і міста федерального значення Севастополя відповідні повноваження на цих територіях здійснюють органи прокуратури, що діяли на день прийняття в російську федерацію Республіки Крим і створення у складі російської федерації нових суб`єктів.
Створення та діяльність органів іноземної держави, у тому числі системи органів прокуратури на тимчасово окупованій території Автономної Республіки Крим, призвели до заходів посилення тимчасової окупації невід`ємної території України.
В той же час, Законом України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» від 15.04.2014, зокрема ст. ст. 1-3 визначено, що сухопутна територія Автономної Республіки Крим та міста Севастополя є тимчасово окупованою внаслідок збройної агресії російської федерації з 20 лютого 2014 року.
Генеральна Асамблея ООН своєю Резолюцією 71/205 від 19.12.2016 року «Положення в області прав людини в Автономній Республіці Крим та місті Севастополі (Україна)» засудила тимчасову окупацію російською федерацією частини території України - Автономної Республіки Крим та міста Севастополя.
В подальшому, Резолюціями 72/190 від 19.12.2017, 73/194 від 17.12.2018 та 74/168 від 18.12.2019 «Положення в області прав людини в Автономній Республіці Крим та місті Севастополі (Україна)», Генеральна Асамблея ООН вчергове засудила нинішню тимчасову окупацію російською федерацією частини території України - Автономної Республіки Крим та міста Севастополя.
Як зазначено вище, сам факт окупації засуджений як міжнародною спільнотою, так і законодавством України, та був широко висвітлений в офіційних виданнях та медійному просторі.
Одночасно, згідно до ст. 54 Конвенції «Про захист цивільного населення під час війни» 1949 року (далі - Конвенція), яка є частиною національного законодавства України, окупаційній державі забороняється змінювати статус посадових осіб чи суддів на окупованих територіях або вживати стосовно них будь-яких заходів примусу, якщо вони утримуватимуться від виконання своїх обов`язків з міркувань совісті.
Крім того, згідно ст. 64 Конвенції, кримінальне законодавство окупованої території залишається чинним, за винятком випадків, коли дія його скасовується або призупиняється окупаційною державою, якщо це законодавство становить загрозу безпеці окупаційної держави або є перешкодою виконання цієї Конвенції. Враховуючи згадане вище, та з огляду на необхідність забезпечення ефективного судочинства, суди окупованої території продовжуватимуть виконувати свої функції стосовно розгляду правопорушень, визначених цим законодавством.
Згідно з Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, ратифікованою Верховною Радою України 17.07.1997, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом. 
Таким чином, здійснення правосуддя на території України та зокрема території Автономної Республіки Крим повинно здійснюватися виключно у порядку та на підставі чинного законодавства України.
Вищезазначене свідчить про проведення представниками російської федерації та її федеральних органів підривної діяльності проти України.
Також, самопроголошеною владою так званої «Республіки Крим» за сприяння російської федерації були незаконно створені, у тому числі органи прокуратури.
Здійснюючи підривну діяльність проти України, представники органів державної влади іноземної держави утворили на окупованій території України федеральні органи державної влади, місцевого самоврядування, органи прокуратури та інші правоохоронні органи російської федерації з метою зміцнення та посилення заходів тимчасової окупації території Автономної Республіки Крим.
Незважаючи на наявність легітимного керівництва прокуратури Автономної Республіки Крим, колишнім старшим прокурором відділу Генеральної прокуратури України ОСОБА_9 у взаємодії з керівництвом Президії Верховної Ради Автономної Республіки Крим та представниками незаконних військових формувань здійснено самовільне протиправне присвоєння владних повноважень виконувача обов`язків прокурора Автономної Республіки Крим з подальшими незаконними діями, у тому числі проведенням кадрових призначень та звільненням працівників прокуратури.
У подальшому, з метою остаточного становлення на території АР Крим органів державної влади російської федерації, придушення проявів незгоди з окупацією, незаконно утвореними правоохоронними органами, у тому числі прокуратурою, відносно громадян України, які мешкали на території АР Крим та мали проукраїнську налаштованість, порушено низку кримінальних справ, у яких в порушення вимог ст.ст. 54, 64 Конвенції «Про захист цивільного населення під час війни» незаконно утвореними на території АР Крим судами російської федерації постановлені вироки.
Статтями 1-3 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» від 15.04.2014 № 1207-VII визначено, що сухопутна територія Автономної Республіки Крим та міста Севастополя, внутрішні води України цих територій, внутрішні морські води і територіальне море України навколо Кримського півострова, територія виключної (морської) економічної зони України вздовж узбережжя Кримського півострова та прилеглого до узбережжя континентального шельфу України, на які поширюється юрисдикція органів державної влади України відповідно до норм міжнародного права, Конституції та законів України є тимчасово окупованою територією внаслідок збройної агресії російської федерації з 20 лютого 2014 року.
Згідно з ч. 1 ст. 3 Закону України «Про прокуратуру» від 05.11.1991 за № 1789-ХІІ, який діяв до 15.07.2015 (далі - Закон України «Про прокуратуру»), повноваження прокурорів, організація, засади та порядок діяльності прокуратури визначаються Конституцією України, цим Законом, іншими законодавчими актами.
Крім того, ст. 4 Закону України «Про прокуратуру» передбачено, що діяльність органів прокуратури спрямована на всемірне утвердження верховенства закону, зміцнення правопорядку і має своїм завданням захист від неправомірних посягань: закріплених Конституцією України незалежності республіки, суспільного та державного ладу, політичної та економічної систем, прав національних груп і територіальних утворень; гарантованих Конституцією, іншими законами України та міжнародними правовими актами соціально-економічних, політичних, особистих прав і свобод людини та громадянина; основ демократичного устрою державної влади, правового статусу місцевих Рад, органів самоорганізації населення.
Частиною 1 статті 6 Закону України «Про прокуратуру» визначено, що органи прокуратури України становлять єдину централізовану систему, яку очолює Генеральний прокурор України, з підпорядкуванням нижчестоящих прокурорів вищестоящим.
Згідно з ч. 1 ст. 13 Закону України «Про прокуратуру» систему органів прокуратури становлять: Генеральна прокуратура України, прокуратури Автономної Республіки Крим, областей, міст Києва і Севастополя (на правах обласних), міські, районні, міжрайонні, районні в містах, а також військові прокуратури. 
Так, ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 відповідно до ч. 2 ст. 46 Закону України «Про прокуратуру» та Порядку прийняття Присяги працівника прокуратури України, затвердженого наказом Генерального прокурора України від 21.01.2011 за № 5, прийняв Присягу працівника прокуратури, відповідно до змісту якої він, присвячуючи свою діяльність служінню Українському народові і Українській державі, урочисто присягнув: неухильно додержуватися Конституції, законів та міжнародних зобов`язань України; сумлінним виконанням своїх службових обов`язків сприяти утвердженню верховенства права, законності та правопорядку; захищати права і свободи людини та громадянина, інтереси суспільства і держави; постійно вдосконалювати свою професійну майстерність, бути принциповим, чесно, сумлінно і неупереджено виконувати свої обов`язки, з гідністю нести високе звання працівника прокуратури.
Наказом прокурора АР Крим від 09.04.2013 № 646к ОСОБА_5 призначено на посаду старшого прокурора відділу нагляду за додержанням законів органами внутрішніх справ при провадженні досудового розслідування злочинів проти життя та підтримання державного обвинувачення управління нагляду за додержанням законів у кримінальному провадженні прокуратури АР Крим. Наказом Генерального прокурора України від 27.06.2012 йому присвоєно класний чин - юрист 1 класу.
Рішенням Верховної Ради Автономної Республіки Крим від 11.03.2014 № 1729-6/14, тобто всупереч установленому чинним законодавством України порядку, ОСОБА_9 призначено на посаду прокурора Автономної Республіки Крим.
За допомогою не встановлених слідством осіб ОСОБА_9 у березні 2014 року запропонувала ОСОБА_5 продовжити працювати в органах прокуратури Автономної Республіки Крим та виконувати лише розпорядження та накази, надані нею.
У подальшому у березні 2014 року, більш точну дату встановити не виявилось за можливе, не встановленими слідством особами ОСОБА_5 запропоновано перейти до незаконно створеної прокуратури Республіки Крим, яка увійшла до складу прокуратури російської федерації.
Нехтуючи вищевказаними вимогами Конституції і законів України, Присягою працівника прокуратури, ОСОБА_5 , будучи службовою особою, яка займає відповідальне становище, працівником правоохоронного органу, достовірно знаючи про незаконність призначення ОСОБА_9 на посаду так званого «прокурора Республіки Крим», а також незаконного проведення на території Автономної Республіки Крим та міста Севастополя референдуму, достовірно знаючи, що Автономна Республіка Крим є невід`ємною частиною України, на території якої діють виключно закони України та міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, у березні 2014 року, більш точну дату та час органом досудового розслідування не встановлено, бажаючи допомогти в проведенні цієї підривної діяльності, посиленні окупації півострову та утворенні в АР Крим системи незаконних органів прокуратури Російської Федерації, погодився на незаконну пропозицію про продовження роботи у складі прокуратури АРК, а згодом - прокуратури Республіки Крим, без підпорядкування Генеральній прокуратурі Україні.
Продовжуючи свої умисні дії, ОСОБА_5 , перебуваючи у місті Сімферополі АР Крим на посаді старшого прокурора відділу нагляду за додержанням законів органами внутрішніх справ при провадженні досудового розслідування злочинів проти життя та підтримання державного обвинувачення управління нагляду за додержанням законів у кримінальному провадженні прокуратури АР Крим, достовірно знаючи, що Автономна Республіка Крим є невід`ємною частиною України, на території якої діють виключно закони України та міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, у березні - серпні 2014 року, більш точну дату не встановлено, погодився на призначення його на посаду старшого прокурора відділу з нагляду за процесуальною діяльністю слідчого комітету російської федерації незаконно створеної прокуратури Республіки Крим, виконував вказівки і розпорядження так званих керівників зазначеної прокуратури.
В подальшому, продовжуючи свої умисні дії, ОСОБА_5 , перебуваючи у смт. Кіровське АР Крим достовірно знаючи, що Автономна Республіка Крим є невід`ємною частиною України, на території якої діють виключно закони України та міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, приблизно у січні 2017 року, більш точну дату не встановлено, погодився на призначення його на посаду виконувача обов`язків прокурора Кіровського району незаконно створеної прокуратури Республіки Крим, виконував вказівки і розпорядження так званих керівників зазначеної прокуратури.
Зокрема, продовжуючи свої злочинні дії, ОСОБА_5 , діючи добровільно та умисно на шкоду суверенітетові, територіальній цілісності України, в порушення вимог Конституції та законів України, маючи стаж роботи в органах прокуратури, а тому достовірно знаючи, розуміючи та усвідомлюючи незаконність своїх дій, з метою зміцнення та посилення заходів тимчасової окупації території АР Крим, перебуваючи в приміщенні так званого «Кіровського районного суду Республіки Крим» по вул. Рози Люксембург, буд. 25, смт. Кіровське, діючи в інтересах Російської Федерації, 25.01.2017,точний час досудовим розслідуванням не встановлено, взяв участь як виконувач обов`язків прокурора Кіровського району незаконно створеної прокуратури Республіки Крим у справі № 2-1364/2016, 25.01.2017,точний час досудовим розслідуванням не встановлено, взяв участь як виконувач обов`язків прокурора Кіровського району незаконно створеної прокуратури Республіки Крим у справі № 2-1363/2016, 25.01.2017, точний час досудовим розслідуванням не встановлено, взяв участь як виконувач обов`язків прокурора Кіровського району незаконно створеної прокуратури Республіки Крим у справі № 2-1365/2016, та висловив позицію щодо прийняття «судом» рішень російською мовою та відповідно до російського законодавства, чим надав допомогу представникам іноземної держави у переході судової та правоохоронної системи України, яка діяла на території півострова Крим, на відправлення правосуддя на підставі законодавства іноземної держави - російської федерації, що призвело до забезпечення належного функціонування незаконно створених органів прокуратури та посилили заходи тимчасової окупації півострова. 
Допомога ОСОБА_5 іноземній державі та її представникам у створенні та функціонуванні органів прокуратури російської федерації та на території АР Крим призвели до посилення заходів тимчасової окупації півострова Крим, завдяки чому окупація триває.
Відповідно до ч. 2 ст. 7 КПК України, зміст та форма кримінального провадження за відсутності підозрюваного або обвинуваченого (in absentia) повинні відповідати загальним засадам кримінального провадження, зазначеним у частині першій цієї статті, з урахуванням особливостей, встановлених законом.
Відповідно до ч. 3 ст. 323 КПК України судовий розгляд у межах даного кримінального провадження здійснювався за відсутності обвинуваченого (in absentia), останній показань суду не надавав, при цьому заяв та клопотань на адресу суду також від останнього не надходило.
Водночас, дане кримінальне провадження здійснювалось за обов`язковою участю захисника, який був забезпечений державою та користувався процесуальними правами обвинуваченого.
Ухвалою слідчого судді Печерського районного суду м.Києва від 08.02.2017 надано дозвіл на здійснення спеціального досудового розслідування стосовно ОСОБА_5 .
Аналіз наявних в матеріалах справи численних документів на підтвердження завчасних належних викликів ОСОБА_5 до слідчого (прокурора) та суду, направлених йому повідомлень з приводу його прав та обов`язків, оголошеної підозри, висунутого обвинувачення та руху спеціального судового провадження свідчить про те, що він мав підстави усвідомлювати, що проти нього розпочато кримінальне провадження, він отримав чи мав би отримати оголошену підозру, відповідні виклики та пред`явлене обвинувачення, мав можливість бути обізнаним із усіма своїми правами, в тому числі, на захист та доступ до правосуддя. Відтак, держава Україна під контролем сторони захисту та суду використала всі можливості для того, щоб обвинувачений мав право під час судового провадження як мінімум на такі гарантії: а) бути терміново і докладно повідомленою мовою, яку він розуміє, про характер і підставу обвинувачення; б) мати достатній час і можливості для підготовки свого захисту, обрати самою захисника; в) бути судженим в його присутності і захищати себе особисто або за посередництвом обраного ним захисника, бути повідомленою про це право і мати призначеного захисника безплатно.
Така ситуація узгоджується із взятими на себе зобов`язаннями, яких повинна дотримуватися держава Україна з тим, щоб забезпечити реальне використання права, яке гарантується статтею 6 Європейської Конвенції з прав людини та ст. 14 Міжнародного пакту про громадянські і політичні права.
Суд вважає, що наявні у справі документи свідчать про відмову ОСОБА_5 , який повинен знати про розпочате кримінальне провадження, від здійснення свого права предстати перед українським судом за діяння вчинені на території суверенної України, юрисдикцію якої над собою він не визнає, та захищати себе безпосередньо в такому суді, а так само свідчать про його наміри ухилитися від правосуддя держави Україна. Ухилення обвинуваченого від правосуддя суд оцінює як реалізацію останнього його невід`ємного права на свободу від самозвинувачення чи самовикриття (п/п. «g» п. 3 ст. 14 Міжнародного пакту про громадянські і політичні права, ст. 63 Конституції України), як одну з ключових гарантій презумпції невинуватості.
Зважаючи на специфіку спеціального судового провадження (ч. 3 ст. 323 КПК України), суд, зберігаючи неупередженість та безсторонність, надає особливого значення охороні прав та законних інтересів обвинуваченого як учасника кримінального провадження, яке відбувається за його відсутності, забезпеченню повного та неупередженого судового розгляду з тим, щоб до обвинуваченого була застосована належна правова процедура в контексті приписів ст. 2 КПК України з дотриманням всіх загальних засад кримінального провадження з урахуванням особливостей, встановлених виключно законом. Ці особливості вимагають від суду прискіпливої оцінки кожного поданого доказу обвинувачення, відтак поріг вимогливості до доказування у даному випадку має бути підвищений.
Згідно ч. 2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до ст.91 КПК України у кримінальному провадженні підлягають доказуванню: 1) подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини, вчинення кримінального правопорушення; 2) винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, форма вини, мотив і мета вчинення кримінального правопорушення; 3) вид і розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, а також розмір процесуальних витрат; 4) обставини, які впливають на ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, характеризують особу обвинуваченого, обтяжують чи пом`якшують покарання, які виключають кримінальну відповідальність або є підставою закриття кримінального провадження; 5) обставини, що є підставою для звільнення від кримінальної відповідальності або покарання. 
Відповідно до ст. 92 КПК України обов`язок доказування обставин, які підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, передбачених ст. 91КПК України покладається на прокурора.
Суд же відповідно до ст. 26 КПК України у кримінальному провадженні вирішує питання, що винесені на його розгляд сторонами та віднесені до його повноважень, а ч. 1 ст. 337 КПК України передбачає, що судовий розгляд проводиться лише стосовно особи, якій висунуте обвинувачення, і лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акту, крім випадків, передбачених цією статтею.
Тобто обов`язок доказування обставин, які підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, покладається на сторону обвинувачення безпосередньо у судовому засіданні.
Вина обвинуваченого ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 111 КК України повністю підтверджується зібраними в ході досудового розслідування та ретельно перевіреними і дослідженими в ході судового розгляду наступними доказами:
Наказом прокурора АР Крим від 09.04.2013 № 646к ОСОБА_5 призначено на посаду старшого прокурора відділу нагляду за додержанням законів органами внутрішніх справ при провадженні досудового розслідування злочинів проти життя та підтримання державного обвинувачення управління нагляду за додержанням законів у кримінальному провадженні прокуратури АР Крим. Наказом Генерального прокурора України від 27.06.2012 йому присвоєно класний чин - юрист 1 класу.
Рішенням Верховної Ради Автономної Республіки Крим від 11.03.2014 № 1729-6/14, тобто всупереч установленому чинним законодавством України порядку, ОСОБА_9 призначено на посаду прокурора Автономної Республіки Крим. За допомогою не встановлених слідством осіб ОСОБА_9 у березні 2014 року запропонувала ОСОБА_5 продовжити працювати в органах прокуратури Автономної Республіки Крим та виконувати лише розпорядження та накази, надані нею. У подальшому у березні 2014 року, ОСОБА_5 запропоновано перейти до незаконно створеної прокуратури Республіки Крим, яка увійшла до складу прокуратури російської федерації.
Даними указу Президента України від 21.03.2014 року № 01/2014 ОСОБА_10 « Про вихід з громадянства України» відповідно по п. 26 ст. 106 КУ та ст.18 ЗУ «Про громадянства», з якого вбачається, що ОСОБА_5 не звертався із заявою з питань виходу з громадянства України (т. 1 а.с. 104-135).
Даними листа департаменту контррозвідки СБ України від 13.06.16 р. №2/2/8-21865, що адресований Генеральній прокуратурі України, відповідно до якого, підозрювані у кримінальному провадженні №42015000000000173 від 16.02.2015 р., колишні співробітники Прокуратури АР Крим, зокрема: ОСОБА_5 , постійно перебуває на території АР Крим (т.1 а.с.136-141).
Даними, що містяться у списку апарату прокуратури Автономної Республіки Крим станом на 31.12.2013 р. ОСОБА_5 відповідно до наказу №646 к-09.04.2013 р. призначений старшим прокурором відділу нагляду за додержанням законів органів внутрішніх справ при провадженні досудового розслідування злочинів проти життя та підтримання державного обвинувачення. Наказом Генерального прокурора України від 27.06.2012 йому присвоєно класний чин - юрист 1 класу (т. 1 а.с.142- 148).
Даними, що містяться у телефонному довіднику «органів прокуратури Республіки Крим росія» станом на 04.07.2014 ОСОБА_5 є старшим прокурором відділу по нагляду за процесуальною діяльністю слідчого комітету РФ по Республіці Крим» із зазначенням його контактних номерів - мобільного та робочого (т.1 а.с.171-177).
Даними рапорту оперуповноваженого другого оперативного відділу Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Мелітополі майора ДБР ОСОБА_11 13.04.2024 р., з якого вбачається, що відповідно до інформації, отриманої з інтегрованої міжвідомчої інформаційно-телекомунікаційної системи щодо контролю осіб, транспортних засобів та вантажів, які перетинають державний кордон України (система «Аркан») ОСОБА_5 адміністративного кордону з тимчасово окупованою територією АР Крим та кордону України з 03.11.2017 по дату надання інформації, не перетинав (т. 2 а.с. 11).
Даними листа СБ України від 09.2024 № 62/2/1-3423нт на виконання доручення Прокуратури АР Крим та міста Севастополя, у якому повідомляється, що ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 користувався/користується наступними засобами зв`язку: н.м.т. НОМЕР_1 , НОМЕР_2 , НОМЕР_3 , НОМЕР_4 . За наявними даними, за останні 5 років Державний кордон України та адміністративну межу із ТОТ не перетинав, також встановлено, що ОСОБА_5 видавався паспорт громадянина України для виїзду за кордон НОМЕР_5 від 04.08.2011, орган видачі: 0117 (АР Крим) (т.2 а.с. 24-25).
Даними з державної міграційної служби України від 19.09.2024, ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , народився в Закарпатській області/м.Ужгород, Великоберезнянський район/смт Великий Березний та проживає АДРЕСА_1 , отримав паспорт громадянина України для виїзду за кордон: номер НОМЕР_5 , орган, що видав 0117, дата видачі 04.08.2011 та дійсний до 04.08.2021 (т.2 а.с.83).
Даними протоколу огляду від 19.09.2024, відповідно до якого співробітником Управління СБУ у Львівській області за дорученням Прокуратури Автономної Республіки Крим та міста Севастополя про проведення гласних слідчих (розшукових) дій, в рамках здійснення досудового розслідування у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР за №4201701000000000649 від 09.03.2017, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 111 КК України проведено огляд інтернет видань. Об`єктами огляду є: електронні публікації (цифрові дані у формі тексту, звуку, статичних і рухомих зображень) розміщені на українських та російських ресурсах Всесвітньої мережі Інтернет, персональні сторінки у різного роду соціальних мережах в частині, що стосується громадянина України ОСОБА_5 , та/або має значення для кримінального провадження й може бути використано для встановлення істини у ході досудового розслідування. На загальнодоступних сайтах висвітлено інформацію стосовно громадянина України ОСОБА_5 , а саме (далі рос. мовою): «рассмотрев в открытом судебном заседании в г. Симферополе по докладу судьи ОСОБА_12 представление помощника прокурора и частную жалобу администрации города Феодосии Республики Крым на определение Феодосийского городского суда Республики Крым от 12 декабря 2018 года об удовлетворении заявления ОСОБА_13 о приостановлении производства по гражданскому делу по исковому заявлению администрации города Феодосии Республики Крым к ОСОБА_13 , третье лицо: Прокуратура Республики Крым о выселении из служебного помещения без предоставления иного жилого помещения, по встречному исковому заявлению ОСОБА_13 к администрации города Феодосии Республики Крым о признании права пользования жилым помещением и понуждении к заключению договора социального найма». Далі текст ухвали, мотивувальна частина, в якій вказано: «13.09.2018 года администрация города Феодосии Республики Крым обратилась в суд с иском к ОСОБА_13 о выселении ответчика из служебного помещения квартиры…. 23.11.2018 года ОСОБА_13 обратился к администрация города Феодосии Республики Крым в суд со встречным исковым заявлением, в котором просит признать незаконным решение администрация города Феодосии Республики Крым от 25.08.2017 №01-02/10316….». Далі об`єктом огляду були: Web-сторінка, розміщений PDF-файл «Таблица штатной численности прокуратур районного звена Республики Крым (по состоянию на 16.11.2015)», на вказаному сайті, висвітлено інформацію, яка відноситься до діяльності громадянина України ОСОБА_5 , а саме те, що останній станом на 16.11.2015 перебував на т.зв. «посаді заступника прокурора Прокуратуры Кировского району», Web-сторінка, розміщений PDF-файл «Органы и организации прокуратуры», на вказаному сайті висвітлено інформацію стосовно ОСОБА_5 , «Прокуратура Кировского региона провела проверку п факту травмирования ребенка на детской площадке в пгт Кировское». Далі оглянуто Web-сторінка, розміщений PDF-файл, «Список граждан нуждающихся в улучшении жилищных условий по муниципальному образованию городской округ Феодосия Республики Крым по состоянию на 22.06.2021», де з 17.10.2008 р. ОСОБА_5 перебуває на квартирному обліку під №2861. Далі об`єктом огляду є Web-сторінка «Судебные и нормативные акты рф», де на вказаному сайті висвітлено інформацію стосовно громадянина ОСОБА_5 , закрема: «и.о прокурора ОСОБА_13 » значиться як учасник судебных дел». Далі об`єктом огляду є Web-сторінка «youtube», де на вказаному сайті наявна інформація, як т.зв. «в.о прокурора Кирівського району ОСОБА_14 виконує пісню «Флаг моего государства» на т.зв. «урочистих зборах на честь 295-річчя створення органів прокуратури», які відбулися 16.01.2017», далі оглянуто Web-сторінки «Судебные решения рф» та «Судебные и нормативные акты рф», на яких висвітлена інформація про засудження ОСОБА_5 вироком Феодосійського міського суду республіки Крим від 27.08.2020 та прийняття ним участі у якості позивача, як «и.о. прокурора» у 2017 р. (т.2 а.с. 84-114).
Даними рапорту оперуповноваженого 2-го відділу УСР в Київській області лейтенанта поліції ОСОБА_15 , відповідно до якого, в ході здійснення заходів протидії диверсійно-розвідувальної діяльності та виявлення осіб, які усвідомлено співпрацювали з представниками окупаційної влади російської федерації, отримана інформація, що ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 колишній прокурор відділу прокуратури АР Крим, всупереч вимогам законодавства України, порушуючи Присягу працівника прокуратури, після анексії російською федерацією Кримського півострова з 2014 пішов служити у незаконно створену прокуратуру незаконно створеної Республіки Крим та виконував вказівки і розпорядження так званих керівників зазначеної прокуратури. Станом на 2024 р. він мешкає у АР Крим, у м. Феодосія. В діях ОСОБА_5 вбачаються ознаки кримінального правопорушення, передбаченого ст. 111КК України (т.2 а.с. 116).
Даними довідки Департаменту стратегічних розслідувань Національної поліції України в ході здійснення заходів з протидії диверсійно-розвідувальній діяльності та виявлення осіб, які усвідомлено співпрацювали з представниками окупаційної влади російської федерації, у встановленому законом порядку, отримано інформацію про те, що колишній прокурор відділу прокуратури Автономної Республіки Крим: ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , всупереч вимогам законодавства України, порушуючи Присягу працівника прокуратури України, після анексії російською федерацією Кримського півострова з березня 2014 усвідомлено перейшовши на бік ворога у 2014 році (точна дата не встановлена) та пішов служити у незаконно створену прокуратуру «Республіки Крим» на посаду заступника прокурора Кіровського району «Республіки Крим» та виконував вказівки і розпорядження так званих керівників зазначеної прокуратури. Згодом 3 2017 року зайняв посаду прокурора Кіровського району «Республіки Крим» (т. 2 а.с. 118-120).
Даними, які містяться у таблиці «штатной численности прокуратур районного звена Республики Крым по состоянию на 16.11.2015» ОСОБА_5 є заступником прокурора Кіровського району (т.2 а.с. 124-128).
Даними огляду інтернет видань, в яких наявна інформація про ОСОБА_5 , як «исполняющего обязанности прокурора Кировского района» (т.2 а.с.129-133).
Даними протоколу огляду інтернет-видань від 27 серпня 2024 року та додатками до нього, відповідно до якого проведено огляд сайту незаконно створеного Верховного суду Республіки Крим, де у вкладці «Судове діловодство» здійснено пошук справ за словом «Боричок», та за результатами пошуку відображено інформацію по справі № 33-2547/2019, № 2-80/2019, де стороною є ОСОБА_5 (т. 2 а.с. 139-163).
Даними протоколу огляду інтернет-видань від 27 серпня 2024 року та додатками до нього, відповідно до якого проведено огляд сайту «Судові та нормативні акти рф», де здійснено пошук за фразою «И.П Боричок» та за результатами пошуку відображено 3 «рішення» незаконно створеного Кіровського районного суду Республіки Крим від 25.01.2017 у справі №? 21364/2016; від 25.01.2017 у справі № 2-1363/2016; від 5.01.2017 у справі. № 2-1365/2016. За результатами огляду зазначених рішень встановлено, що ОСОБА_5 забезпечував участь у незаконно створеному Кіровському районному суді Республіки Крим як виконувач обов?язків прокурора Кіровського району Республіки Крим, висловив позицію щодо прийняття «судом» рішень російською мовою та відповідно до російського законодавства, чим надав допомогу представникам іноземної держави у переході судової та правоохоронної системи України, яка діяла на території півострова Крим, на відправлення правосуддя на підставі законодавства іноземної держави - російської федерації, що призвело до забезпечення належного функціонування незаконно створених органів прокуратури та посилили заходи тимчасової окупації півострова (т. 2 а.с. 164-177).
Так, судом визнано загальновідомим і таким, що не потребують доказуванню в межах даного провадження та викладені у обвинуваченні, факти про те, що рф тимчасово окупувала частину території України - АР Крим, яка розпочалася із збройного конфлікту, викликаного російською військовою агресією, починаючи з 20 лютого 2014 року, а також анексувала цю частину території України, які за хронологією подій пов`язані із прийняттям відповідних нормативних актів рф, а також «нормативних актів» самопроголошених суб`єктів на території України в АР Крим, законність яких не визнається державою Україна, що приймаються судом до уваги, оскільки вирішується питання про відповідальність за вчинення кримінального правопорушення, скоєного внаслідок прийняття таких актів; встановлені національними нормативно-правовими актами, які є обов`язковими для застосування на території України; засуджені міжнародними актами колективного реагування.
Так, 06.03.2014 р. у приміщенні Верховної Ради АР Крим у порушення ч.3 ст.2, ст. 72, ст.73, п.2 ч.1 ст.85, ст.132 Конституції України та п. 2 ч. 3 ст. 3, ст.ст. 18, 27 Закону України «Про всеукраїнський референдум» депутатами Верховної Ради АР Крим прийнято незаконну постанову № 1702-6/14 «О проведении общекрымского референдума», в якій визначено дату такого волевиявлення - 16.03.2014, на яке виносилося питання про входження АР Крим до складу російської федерації на правах суб`єкта федерації. 
Відповідно до зазначеної постанови 16.03.2014 на території Автономної Республіки Крим проведено незаконний референдум, результатом якого стала тимчасова окупація території АР Крим і міста Севастополя, а також їх входження до складу російської федерації на правах суб`єкта федерації.
У подальшому, 17.03.2014 депутатами Верховної Ради АР Крим прийнято постанову № 1745-6/14 «О независимости Крыма», згідно з якою на підставі, так званої, «Декларації про незалежність Республіки Крим», прийнятої на позачерговому пленарному засіданні Верховної Ради АР Крим 11.03.2014 та позачерговому пленарному засіданні Севастопольської міської ради 11.03.2014, створено нелегітимне державне утворення «Республика Крым».
Крім того, Верховною Радою АР Крым ухвалено постанову № 1748-6/14 від 17.03.2014 «О правоприемств Республики Крым», пунктом 1 якої передбачено, що «с момента провозглашения Республики Крым как независимого суверенного государства высшим органом власти Республики Крым является Государственный Советт Республики Крым - парламент Республики Крым в депутатском составе шестого созыва Верховной Рады Автономной Республики Крым на срок полномочий до сентября 2015 года».
Надалі, 18.03.2014 між російською федерацією та представниками нелегітимного державного утворення «Республика Крым» ОСОБА_6 , ОСОБА_7 і ОСОБА_8 підписано договір про входження території АР Крим та м. Севастополя до складу російської федерації.
Всі перелічені джерела інформації суд оцінює за правилами документа (ст.99 КПК України), а відомості, що вони містять, визнає належними та допустимими зважаючи на наступне.
Відповідно до ч. 1 ст. 223 КПК слідчими (розшуковими) діями є дії, спрямовані на отримання (збирання) доказів або перевірку вже отриманих доказів у конкретному кримінальному провадженні.
Згідно з ч. 1 ст. 237 КПК з метою виявлення та фіксації відомостей щодо обставин вчинення кримінального правопорушення слідчий, прокурор проводять огляд місцевості, приміщення, речей та документів.
Як убачається з матеріалів кримінального провадження, на підтвердження винуватості ОСОБА_5 сторона обвинувачення посилається, зокрема, на інформацію з офіційних державних реєстрів, протоколи огляду сайтів та протоколи огляду інтернет-видань, якими підтверджується, що останній у березні 2014 року погодився на незаконну пропозицію про продовження роботи у складі прокуратури АРК, а згодом прокуратури Республіки Крим, без підпорядкування Генеральній прокуратурі України.
Правовий акт індивідуальної дії розміщений в мережі «Інтернет», сам по собі не є переконливим доказом його фізичного існування, тим більше реалізації, однак підстав для визнання таких доказів недопустимими і неналежними не вбачається, оскільки інформація взята з офіційних інтернет-сайтів органів державної влади рф, які загальнодоступні в мережі «Інтернет».
Огляд зазначених інтернет-сайтів здійснено уповноваженою особою з дотриманням вимог ст. 237 КПК та зафіксовано (за допомогою функцій скріншоту та друку) зміст відображеної у них, як електронних документах, інформації, що підтверджує існування обставин, які підлягають доказуванню у цьому кримінальному провадженні.
Враховуючи логічність, послідовність, узгодженість між собою вказаних доказів за змістом, їх єдність та взаємозв`язок за часом та характером подій, суд визнає наведені та проаналізовані задокументовані дані про діяльність ОСОБА_5 як «старшого прокурора та виконувача обов`язків прокурора » окупаційних органів влади рф, достовірними доказами обвинувачення.
Будь-яких інших належних та допустимих доказів в ході судового розгляду сторонами з боку обвинувачення та захисту, які були вільними у використанні своїх прав у межах та у спосіб, передбачених КПК України, враховуючи, що суд зберігаючи об`єктивність та неупередженість у ході розгляду даного кримінального провадження створив їм необхідні умови для реалізації ними їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків, надано не було.
Отже, дослідивши, оцінивши та перевіривши зібрані у кримінальному провадженні докази, з точки зору належності, допустимості, достовірності, а їх сукупність - з точки зору достатності та взаємозв`язку, суд приходить до наступних висновків.
При ухваленні вироку відносно обвинуваченого ОСОБА_5 суд вважає за необхідне відповідно до положень ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» застосувати як джерело права Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини.
Так, у рішеннях «Коробов проти України» від 21 жовтня 2011 року, «Ірландія проти Сполученого Королівства» від 18 січня 1978 року Європейський суд з прав людини зазначає, що при оцінці доказів Суд, як правило, застосовує критерій доведення «поза розумним сумнівом». Проте така доведеність може випливати зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростованих презумпцій факту.
З огляду на особливості даного кримінального провадження, окремої уваги потребує правова оцінка питання громадянства ОСОБА_5 та фактів з цього приводу.
Громадянство України ОСОБА_5 підтверджено дослідженими судом доказами та ніким із учасників судового розгляду не оспорюється, а тому доказуванню не підлягає.
Відповідно до ст. 4 Конституції України в Україні існує єдине громадянство.
Згідно з положеннями Закону України «Про громадянство України» від 18 січня 2001 року № 2235-III, який визначає підстави і порядок набуття та припинення громадянства України, законодавство у цій сфері ґрунтується на принципах: єдиного громадянства, якщо громадянин України набув громадянство іншої держави, то у правових відносинах з Україною визнається лише громадянином України; неможливості позбавлення громадянина України громадянства України; визнання права громадянина України на зміну громадянства; збереження громадянства України незалежно від місця проживання (ст. 2). Громадянство України припиняється внаслідок виходу з громадянства України за клопотанням громадянина України та втрати громадянства України внаслідок добровільного набуття повнолітнім громадянином України громадянства іншої держави (ст. ст. 17, 18 та 19). При цьому, вихід з громадянства України допускається, якщо особа набула громадянство іншої держави або отримала документ, виданий уповноваженими органами іншої держави, про те, що громадянин України набуде її громадянство, якщо вийде з громадянства України, а не допускається, якщо особі в Україні повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення. Добровільним набуттям громадянства іншої держави вважаються всі випадки, коли громадянин України для набуття громадянства іншої держави повинен був звертатися із заявою чи клопотанням про таке набуття відповідно до порядку, встановленого національним законодавством держави, громадянство якої набуто. Датою припинення громадянства України у всіх випадках є дата видання відповідного Указу Президента України (ст. ст. 18 та 19). Громадянин України, який подав заяву про вихід з громадянства України або щодо якого оформляється втрата громадянства, до видання указу Президента України про припинення громадянства України несе всі обов`язки громадянина України (ст. 20).
За Законом України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» від 15 квітня 2014 року № 1207-VII (ч. 4 ст. 5), примусове автоматичне набуття громадянами України, які проживають на тимчасово окупованій території, громадянства рф не визнається Україною і не є підставою для втрати громадянства України.
Як вбачається зі ст. 4 Закону рф № 6-ФКЗ від 21 березня 2014 року, з дня прийняття АР Крим до рф, тобто з 21 березня 2014 року, автоматично визнавалося громадянство рф у всіх громадян України, які постійно проживали на території АР Крим, за ними залишалося право протягом одного місяця заявити про своє бажання зберегти громадянство України. Передбачені законодавством рф обмеження на заміщення державних посад особами, що мають громадянство іншої країни, на території АР Крим почали діяти лише після перебігу місяця з дня прийняття АР Крим до рф.
Разом з тим, з урахуванням встановлених фактичних обставин, ОСОБА_5 скориставшись правом працювати на посаді старшого прокурора відділу з нагляду за процесуальною діяльністю слідчого комітету російської федерації, пізніше на посаді виконувача обов`язків прокурора Кіровського району на території АР Крим, фактично отримав за законодавством рф громадянство рф, як необхідну умову такої діяльності, тобто, з боку рф за ним автоматично визнається громадянство рф, і він своїм правом протягом одного місяця заявити про своє бажання зберегти громадянство України не скористався .
Суд при цьому, бере до уваги, що законодавство рф визначає підстави набуття та припинення громадянства рф, проте не може вирішувати питання припинення громадянства іншої країни, в тому числі України.
Таким чином, враховуючи приписи ст. 4 Конституції України, ст. ст. 2, 17-20 Закону України «Про громадянство України», ч. 4 ст. 5 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України», дотримуючись проголошеного в Україні визнання права громадянина України на зміну громадянства у встановленому порядку, ОСОБА_5 по теперішній час залишається громадянином України незалежно від місця його проживання. Примусове автоматичне набуття ним, як громадянином України, який проживає на тимчасово окупованій території, громадянства рф не визнається Україною, відтак не може бути підставою для втрати ним громадянства України. Через оголошену ОСОБА_5 у межах даного провадження підозру у вчиненні кримінального правопорушення не допускається і його вихід з громадянства України. Фактичне набуття ОСОБА_5 громадянства рф не впливає на зміст її правових відносин з Україною, за якими він визнається лише громадянином України.
Будь-яких інших доказів про намір ОСОБА_5 відмовитись від громадянства України суду надано не було.
Крім цього, суд вважає доведеним, що ОСОБА_5 , будучи громадянином України, прийняв на себе повноваження прокурора іншої держави - рф, яка окупувала та незаконно анексувала територію України та працював на окупованій території України від імені іноземної держави - рф, як прокурор Кіровського району, керуючись його матеріальним та процесуальним правом, що підтверджується, зокрема: листом департаменту контррозвідки СБ України, довідкою Департаменту стратегічних розслідувань Національної поліції України, протоколу огляду від 19.09.2024, протоколам огляду інтернет-видань від 27.09.2024 та додатками до нього (рішення та постанови) встановлено, що ОСОБА_5 працював у складі незаконно створеної прокуратури АР Крим.
Отже, у суду не виникає сумніву у тому, що ОСОБА_5 діяв з метою надання допомоги російській федерації в проведенні підривної діяльності проти України на шкоду суверенітетові, територіальній цілісності та недоторканості України. За таких обставин, суд вважає, що ОСОБА_5 , діяв з прямим умислом, так як останній керувався виключно корисливим мотивом та хибним почуттям кар`єризму, використовуючи факт встановлення окупаційної влади на території АР Крим у своїх особистих інтересах, маючи на меті обійняти посаду у незаконно створеному органі.
Вказані дії ОСОБА_5 суд кваліфікує за ч.1 ст. 111 КК України, оскільки він, будучи громадянином України, вчинив умисне діяння на шкоду суверенітетові, територіальній цілісності та недоторканості України у виді надання іноземній державі (російській федерації) та її представникам допомоги в проведенні підривної діяльності проти України.
Таким чином, розглянувши кримінальне провадження з дотриманням положень ч. 1 ст. 337 КПК України, в межах висунутого обвинувачення, суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінивши кожний доказ, наданий стороною обвинувачення, з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку, вважає зазначені докази належними, допустимими, достовірними та в сукупності достатніми для прийняття рішення про винуватість обвинуваченого ОСОБА_5 у вчиненні ним інкримінованого кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 111 КК України, поза розумним сумнівом.
При обранні виду та міри покарання ОСОБА_5 , суд, реалізуючи принципи справедливості та індивідуалізації покарання, враховуючи, що призначене покарання повинно бути не тільки карою, але і переслідувати цілі загальної та спеціальної превенції, вважає, що покарання повинно бути відповідним вчиненому і сприяти виправленню обвинуваченого та запобіганню вчиненню нових злочинів.
Призначаючи ОСОБА_5 , покарання за ч. 1 ст. 111 КК України, суд враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, який є особливо тяжким, вчинення умисного кримінального правопорушення проти основ національної безпеки України, конкретні обставини кримінального провадження, особу обвинуваченого, який несудимий, не перебуває на обліку у лікарів нарколога та психіатра, підвищену суспільну небезпечність даного кримінального правопорушення.
Так, обставин, що пом`якшують чи обтяжують покарання ОСОБА_5 відповідно до ст. 66, 67 КК України, судом не встановлено.
Приймаючи до уваги характер, ступінь тяжкості та суспільну небезпеку скоєного ОСОБА_5 кримінального правопорушення, особу обвинуваченого, відсутність пом`якшуючих та обтяжуючих покарання обставин, суд вважає, що ОСОБА_5 необхідно призначити покарання у виді позбавлення волі в межах санкції ч.1 ст. 111 КК України з конфіскацією майна, оскільки саме таке покарання, на думку суду, є справедливим, необхідним та достатнім для його виправлення і попередження вчинення кримінальних правопорушень.
Речові докази та судові витрати відсутні.
Керуючись ст. ст. 370, 374 КПК України, суд
у х в а л и в:
ОСОБА_5 винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 111 КК України і призначити йому покарання у виді позбавлення волі строком на 13 (тринадцять) років з конфіскацією майна. 
Строк відбуття покарання  ОСОБА_5 рахувати з моменту приведення вироку до виконання.
Вирок суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. Вирок може бути оскаржений в апеляційному порядку з підстав, передбачених статтею 395 КПК України, до Київського апеляційного суду через Дарницький районний суд м. Києва шляхом подачі апеляції протягом тридцяти днів з моменту його проголошення.
Якщо апеляційну скаргу подано обвинуваченим щодо якого судом ухвалено вирок за результатами спеціального судового провадження, суд поновлює строк за умови надання обвинуваченим підтвердження наявності поважних причин, передбачених ст. 138 КПК України, та надсилає апеляційну скаргу разом із матеріалами кримінального провадження до суду апеляційної інстанції з дотриманням правил, передбачених ст. 399 КПК України.
Копію вироку, яка підлягає врученню обвинуваченому, вручити захиснику, а інформацію про вирок опублікувати в газеті «Голос України» та на офіційному веб-сайті суду відповідно до вимог ст. 323 КПК України.
Суддя