ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
79014, м. Львів, вул. Личаківська, 128
ДОДАТКОВА УХВАЛА

23.06.2026 Справа № 914/1945/25 
м.Львів
За заявою: Товариства з обмеженою відповідальністю «Лауріта» (вх.№ 2705/26 від 05.06.2026) 
про ухвалення додаткового рішення (ухвали) 
у справі № 914/1945/25
за позовом: Фізичної особи – підприємця Корнякова Сергія Вадимовича, м.Львів
до відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю «Лауріта», м.Львів
про скасування рішення про державну реєстрацію права власності та припинення права власності шляхом скасування державної реєстрації права власності
Суддя: Олена ЩИГЕЛЬСЬКА
Без виклику сторін

ВСТАНОВИВ:
Фізична особа – підприємець Корняков Сергій Вадимович звернувся до Господарського суду Львівської області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Лауріта» про скасування рішення про державну реєстрацію права власності та припинення права власності шляхом скасування державної реєстрації права власності.
Ухвалою суду від 03.06.2026 позов Фізичної особи – підприємця Корнякова Сергія Вадимовича до відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю «Лауріта» про скасування рішення про державну реєстрацію права власності та припинення права власності шляхом скасування державної реєстрації права власності у справі №914/1945/25 залишено без розгляду.
10.06.2026 представником відповідача через систему «Електронний суд» подано заяву за (вх. № 2705/26 від 10.06.2026) про постановлення додаткового рішення (ухвали) про стягнення витрат на професійну правничу допомогу та витрат на проведення експертизи на загальну суму 55000,00 грн. У заяві відповідач зазначає, що ухвалу суду від 03.06.2026 у даній справі отримав в електронному кабінету через систему «Електронний суд» 05.06.2026, що підтверджується картою руху документу. Окрім того, відповідач зазначає, що у випадку якщо суд прийде до висновку про пропуск строку на подання даної заяви, просить поновити відповідний строк.
Відповідно до протоколу передачі судової справи раніше визначеному складу суду заяву передано на розгляд судді Олені Щигельській.
12.06.2026 від позивача надійшло клопотання (вх.№16798/26) про зменшення витрат на оплату правничої допомоги, у прохальній частині якої позивач просить залишити без розгляду заяву відповідача про ухвалення додаткового рішення (ухвали), у зв`язку з пропуском строку на її подання.
Ухвалою суду від 12.06.2026 суд постановив прийняти до розгляду заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «Лауріта» про ухвалення додаткового рішення (ухвали) у справі № 914/1945/25 та розгляд заяви здійснювати без призначення судового засідання та виклику сторін.
Частиною третьою статті 244 ГПК України визначено, що суд, що ухвалив рішення, ухвалює додаткове судове рішення в тому самому складі протягом десяти днів з дня надходження відповідної заяви. Додаткове судове рішення ухвалюється в тому самому порядку, що й судове рішення, а в разі якщо суд вирішує лише питання про судові витрати - без повідомлення учасників справи.
АРГУМЕНТИ СТОРІН
Аргументи заявника (відповідача). 
Відповідач зазначає, що у відзиві на позовну заяву від 24.07.2025 р. вказано, що сторона відповідача очікує понести витрати у зв`язку із розглядом справи в розмірі витрат на професійну правничу допомогу, яка становить 40 000, 00 грн. за представництво інтересів відповідача у суді першої інстанції. 
При клопотанні від 07.10.2025 відповідачем долучено до матеріалів справи висновок експерта 19/25 від 03.10.2025; Рахунок від 23.09.25; платіжна інструкція за проведення експертизи №50 від 02.10.2025; заява про проведення будівельно-технічного дослідження від 23.09.2025 для подання до суду; договір про проведення експертного дослідження (експертизи) від 23.09.2025; Акт прийому-передачі наданих послуг від 06.10.2025 згідно договору №19/25 від 23.09.2025 на суму 15000,00 грн.
Крім того, відповідачем копію договору про надання правової (правничої) допомоги від 17.07.2025 р., котрий укладений між ТзОВ «Лауріта» та адвокатом Репецьким В.В.
26.05.2026 представником відповідача подано клопотання у якому повідомлено, що протягом 5 днів з моменту ухвалення остаточного рішення буде подано заяву щодо компенсації судових витрат (в т.ч. витрат на експертизу та витрат на правничу допомогу) відповідача з кореспондуючими доказами та доводами.
Відтак відповідач ТзОВ «Лауріта» просить відшкодувати судові витрати на професійну правничу (правову) допомогу в розмірі 40 000 грн. та витрат на проведення експертизи в розмірі 15 000 грн. шляхом їх стягнення з позивача, оскільки вважає, що останнім було подано безпідставний та необґрунтований позов, що визнано самим позивачем у поданій ним заяві.
Аргументи позивача.
ФОП Корняков С.В. подав заяву про зменшення витрат на оплату правничої допомоги, у якій, зокрема, зазначає, що спір у даній справі стосується скасування рішення про державну реєстрацію права власності та відноситься до категорії типових спорів, за якими сформована стала судова практика. 
Вважає, що матеріали справи не містять значного обсягу доказів, складних правових питань або необхідності застосування великої кількості нормативно-правових актів. Відзив має стандартний характер та складений за типовою структурою, яка використовується у справах даної категорії. 
Окрім того, у матеріалах справи не має відомостей про час витрачений адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг) та обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт. 
Позивачем самостійно подано клопотання про залишення позовної заяви без розгляду. 
На переконання позивача характер спору, обсяг матеріалів та типову правову природу заявлених вимог, витрати у розмірі 40000,00 грн не відповідають критерію співмірності з фактичним обсягом виконаної роботи та складністю справи, у зв`язку з чим відсутні правові підстави для їх стягнення з Позивача у заявленому розмірі. 
Сторона позивача вказує на те, що матеріали справи не містять належних та допустимих доказів того, що проведена за заявою відповідача експертиза на суму 15000 грн здійснювалась саме в межах розгляду даної справи, а також того, що понесені витрати безпосередньо пов`язані з її розглядом та є необхідними для вирішення спору. 
Позивач стверджує, що оскільки замовлення експертизи та отримання експертного висновку відбулося за ініціативою Відповідача, то підстав для відшкодування витрат на складення такого експертного висновку немає.
Розглянувши заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «Лауріта» (вх.№2705/26 від 10.06.2026) суд зазначає таке.
Згідно із ч. 1 ст. 123 ГПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.
Частинами 1 та 2 статті 124 ГПК України вказано, що разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи. У разі неподання стороною попереднього розрахунку суми судових витрат, суд може відмовити їй у відшкодуванні відповідних судових витрат, за винятком суми сплаченого нею судового збору.
Такими заявами відповідно до ч.2 ст.161 ГПК України є, зокрема відзив на позовну заяву.
Відповідачем орієнтовний розрахунок суми судових витрат наведено у відзиві на позовну заяву. Відповідач зазначив, що витрати які поніс та очікує понести судові витрати пов`язані із розглядом справи в розмірі 40000,00 грн.
Частиною 8 статті 129 ГПК України вказано, що розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.
Справа №914/1945/25 розглядалась за правилами загального позовного провадження.
Як вже зазначалось, ухвалою суду від 03.06.2026 у справі №914/1945/25 позовну заяву залишено без розгляду за заявою позивача.
Положеннями ст. 59 Конституції України закріплено, що кожен має право на професійну правничу допомогу.
Пунктом 12 частини 3 статті 2 ГПК України визначено, що основними засадами (принципами) господарського судочинства, зокрема є: відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення.
Відповідно до ст.123 ГПК України, судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема витрати на професійну правничу допомогу.
Відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення є принципом господарського судочинства, а статті 123, 129 ГПК України - нормами процесуального права, які регламентують види судових витрат, розподіл судових витрат та визначають оптимальний порядок застосування.
При цьому, суд зазначає, що приписи статей 126, 129 ГПК України є універсальними у правовідносинах при розподілі витрат, пов`язаних з наданням професійної правничої допомоги адвоката, за результатами розгляду справи (аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 06 березня 2024 року у справі № 905/1840/21).
Згідно з ч.2 ст.126 ГПК України, за результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Судом встановлено, що при поданні відзиву на позовну заяву відповідач зазначив розмір витрат на правову допомогу.
Клопотання про стягнення судових витрат подано в межах строку, встановленого ч.8 ст.129 ГПК України.
Частина 5 ст.130 ГПК України передбачає, що у разі закриття провадження у справі або залишення позову без розгляду відповідач має право заявити вимоги про компенсацію здійснених ним витрат, пов`язаних з розглядом справи, внаслідок необґрунтованих дій позивача.
Аналіз норм процесуального кодексу, якими врегульовано питання розподілу судових витрат (статті 129 - 130 ГПК України) дає підстави для висновку, що у разі закриття провадження у справі або залишення позову без розгляду суд зобов`язаний виходити з положень ч.5 ст.130 ГПК, оскільки вказана норма є спеціальною (постанови Верховного Суду від 18.06.2019 у справі №922/3787/17, від 09.07.2019 у справі №922/592/17, від 20.06.2023 у справі №925/1372/21).
Верховний Суд зазначав, що ГПК України не містить норм, які б встановлювали критерії визначення необґрунтованості дій позивача в контексті застосування ч.5 ст.130 ГПК, однак очевидно, що під такими діями не можна розуміти реалізацію позивачем своїх процесуальних прав. Близька за змістом правова позиція викладена у постановах Верховного суду від 23.07.2021 у справі №910/13025/19, від 02.09.2021 у справі №922/2568/20, від 23.12.2021 у справі №910/16777/20.
Поняття "необґрунтованість дій позивача" не є тотожнім таким поняттям як "зловживання правом", "неправомірність дій" або ж "встановлення того, що спір виник внаслідок необґрунтованих дій позивача".
Водночас, підлягає врахуванню й правова позиція Верховного Суду, відповідно до якої під необґрунтованими діями позивача можна розуміти таку реалізацію позивачем своїх процесуальних прав, внаслідок якої виникають підстави для закриття провадження або залишення позову без розгляду (постанови Верховного Суду від 16.02.2021 у справі №905/121/19, від 13.05.2021 у справі №910/16777/20, від 15.09.2021 у справі №902/136/21, від 18.01.2022 у справі №922/2017/17).
З матеріалів справи вбачається, що позивачем заявлено дві позовні вимоги про скасування рішення про державну реєстрацію права власності та припинення права власності шляхом скасування державної реєстрації права власності.
Таким чином, понесення витрат на правову допомогу відповідача було виправданим та необхідним, оскільки адвокат вчиняв дії на спростування позиції позивача, що відповідає принципу змагальності судочинства.
При цьому, суд звертає увагу, що звернення до суду з позовом є суб`єктивним правом позивача, гарантованим статтями 55, 124 Конституції України, проте реалізація такого права позивачем у будь-якому випадку зачіпає та має вплив на права та інтереси особи, визначеної ним як відповідача. Тобто, отримавши звернений до себе позов, відповідач цілком логічно з метою ефективного захисту своїх прав був змушений звертатися за професійною правничою допомогою адвоката, яка є оплачуваною працею, і така оплата здійснюється на підставі укладеного між адвокатом та його клієнтом договору про надання правової допомоги.
У постанові Верховного Суду від 20.11.2020 №910/13071/19 вказано, що втручання суду у договірні відносини між адвокатом та його клієнтом у частині визначення розміру гонорару або зменшення розміру стягнення такого гонорару з відповідної сторони на підставі положень частини четвертої статті 126 ГПК України можливе лише за умови обґрунтованості та наявності доказів на підтвердження невідповідності таких витрат фактично наданим послугам. В іншому випадку, таке втручання суперечитиме принципу свободи договору, закріпленому в положеннях статті 627 ЦК України, принципу pacta sunt servanda та принципу захисту права працівника або іншої особи на оплату та своєчасність оплати за виконану працю, закріпленому у статті 43 Конституції України.
Розмір гонорару визначається лише за погодженням адвоката з клієнтом, а суд не вправі втручатися в ці правовідносини (пункт 28 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 у справі №755/9215/15-ц; пункт 19 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 07.07.2021 у справі №910/12876/19).
Суд зазначає, що вартість послуг за на дання правової допомоги визначений у Договорі про надання правової допомоги від 17.07.2025 укладеному між ТзОВ «Лауріта» та адвокатом Репецьким В.В.
Відповідно до п.1.1. договору Замовник доручає, а Виконавець приймає замовлення щодо надання правової допомоги та представництва інтересів ТзОВ «ЛАУРІТА» в Господарському суді Львівської області в справі №914/1945/25 за позовом ФОП Корнякова С.В. до ТзОВ «Лауріта» про скасування рішення про державну реєстрацію права власності та припинення права власності шляхом скасування державної реєстрації права власності, в тому числі на стадії апеляційної та касаційної інстанцій, з усіма правами, що надані законом стороні, третій особі, в тому числі з правом підписання позовної заяви, зміни підстави або предмету позову, збільшення або зменшення розміру позовних вимог, відмови від позову повністю або частково, визнання позову повністю або частково, досягнення примирення у справі (підписання мирової угоди), передачі повноважень іншій особі, оскарження судового рішення, пред`явлення виконавчого документу до виконання, здійснювати представництво на стадії виконавчого провадження, а також в органах досудового слідства, дізнання та прокуратури.
У п.3.1. договору зазначено, що розмір гонорару Виконавця, котрий підлягає оплаті Замовником в разі досягнення позитивного результату у справі – відмови в задоволенні позовних вимог судом (в т.ч. в разі відмови позивача від позову або залишення позову без розгляду) у справі вказаній в п..1.1. Договору, становить фіксовану суму в розмірі 40000,00 грн 
Правова допомога вважається наданою після ухвалення судом рішення (ухвали) у справі, вказаній в п.1.1. Договору без необхідності додаткового підписання сторонами акту приймання-передачі наданої правової допомоги.
Таким чином, розмір підтверджених судових витрат складає 40 000 грн.
У даній справі представник позивача подав до суду письмові заперечення на заяву відповідача про розподіл судових витрат, в яких просить суд зменшити такі витрати.
Разом із тим, у ч. 5 ст. 129 ГПК України визначено критерії, керуючись якими суд може, в тому числі і з власної ініціативи, відступити від вказаного загального правила при вирішенні питання про розподіл витрат на правову допомогу та не розподіляти такі витрати повністю або частково на сторону, не на користь якої ухвалено рішення, а натомість покласти їх на сторону, на користь якої ухвалено рішення.
Так, під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, у тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.
Випадки, за яких суд може відступити від загального правила розподілу судових витрат, унормованого ч. 4 ст. 129 ГПК України, визначені також положеннями ч.ч. 6, 7, 9 ст. 129 цього Кодексу.
При цьому, на предмет відповідності зазначеним критеріям суд має оцінювати поведінку/дії/ бездіяльність обох сторін при вирішенні питання про розподіл судових витрат.
Верховний Суд неодноразово вказував на те, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (додаткові постанови від 28.04.2021 у справі №902/1051/19 та від 19.02.2020 у справі № 755/9215/15-ц).
Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі ст. 41 Конвенції. Зокрема, у рішеннях від 12.10.2006 у справі "Двойних проти України" (пункт 80), від 10.12.2009 у справі "Гімайдуліна і інших проти України" (пункти 34-36), від 23.01.2014 у справі "East/West Alliance Limited" проти України", від 26.02.2015 у справі "Баришевський проти України" (пункт 95) зазначається, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими (необхідними), а їхній розмір - обґрунтованим.
У рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Лавентс проти Латвії" від 28.11.2002 зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір
Таким чином, розглядаючи заяву сторони судового процесу про компенсацію понесених нею витрат на професійну правничу допомогу суду належить дослідити та оцінити додані заявником до заяви документи на предмет належності, допустимості та достовірності відображеної у них інформації. Такі докази, відповідно до ч. 1 ст. 86 ГПК України, суд оцінює за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
Враховуючи критерії відшкодування витрат на професійну правничу допомогу, а саме їх дійсність, необхідність, обґрунтованість, реальність та розумність їх розміру, співмірність та пропорційність, керуючись принципом верховенства права, суд дійшов висновку, що заявлені ТзОВ «Лауріта» у заяві вимоги про стягнення про стягнення витрат на професійну правничу допомогу у сумі 40000,00грн, є неспівмірними, оскільки не відповідають критерію реальності таких витрат, дійсності та розумності їхнього розміру та не повинні становити надмірний тягар для іншої сторони, виходячи з обставин даної справи.
З урахуванням чого, на думку суду, справедливим і співмірним є зменшення розміру витрат ТзОВ «Лауріта» на професійну правничу допомогу до 15000,00 грн (за підготовку відзиву на позовну заяву, заяв у справі, участь у 6-ти судових засіданнях). У решті заявлених витрат на правничу допомогу належить відмовити.
Щодо вимог про відшкодування витрат на проведення експертизи, суд зазначає таке.
Згідно з ч. 1, п. 2 ч. 3 ст. 123 ГПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат пов`язаних з розглядом справи, належать витрати, пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи.
Сторона, на користь якої ухвалено рішення, має право на відшкодування витрат за експертизу, проведену до подання позову, якщо такі витрати пов`язані з розглядом справи, зокрема, якщо судом враховано відповідний висновок експерта як доказ.
До матеріалів справи відповідачем 08.10.2025 долучено висновок експерта за результатами проведення будівельно-технічної експертизи від 03.10.2025 р. за №19/25, складений судовим експертом Лібич А.М., який виготовлено на замовлення відповідача на підставі укладеного договору про проведення експертного дослідження (експертизи) від 23.09.2025.
Враховуюче те, що замовлення експертизи та отримання експертного висновку відбулося за ініціативи ТзОВ «Лауріта», висновок експерта як доказ під час розгляду справи та ухвалення судового рішення не враховано, оскільки позов залишено без розгляду, то підстави для відшкодування витрат на складення такого експертного висновку відсутні.
На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 126, 233-241, 244 Господарського процесуального кодексу України, суд –

УХВАЛИВ:

1.Заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «Лауріта» (вх.№ 2705/26 від 05.06.2026) про ухвалення додаткового рішення (ухвали) задовольнити частково.
2.Стягнути з Фізичної особи- підприємця Корнякова Сергія Вадимовича ( АДРЕСА_1 , ідентифікаційний код НОМЕР_1 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Лауріта" (79053, м.Львів, вул.Володимира Великого, 59Б, код ЄДРПОУ 43896062) 15000,00 грн витрат на професійну правничу допомогу.
3. В задоволенні решти вимог заяви відмовити.
4. Наказ видати після набрання додатковою ухвалою законної сили.

Додаткова ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та може бути оскаржена до Західного апеляційного господарського суду в порядку та строки, визначені ст.ст. 254-259 ГПК України.
Повний текст додаткової ухвали складено і підписано 23.06.2026.

Суддя Щигельська О.І.