П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
————————————————————————
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 травня 2026 р.	м. Одеса	Справа № 400/5729/25	
Перша інстанція: суддя Бульба Н.О.

Судова колегія П`ятого апеляційного адміністративного суду у складі: 
Головуючого: Градовського Ю.М.
суддів: Єщенка О.В., 
Казанчук Г.П. 
розглянувши в порядку письмового провадження в м.Одесі апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 4 лютого 2026р. по справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області, Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И Л А:
У червні 2025р. ОСОБА_1 звернулася до суду із позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області, Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській, в якому просила:
- визнати протиправним та скасувати рішення ГУ ПФУ в Донецькій області про відмову в переведенні на пенсію по втраті годувальника від 4.02.2025р. за №143050000662;
- зобов`язати ГУ ПФУ в Донецькій області перевести її з 28.01.2025р. на пенсію по втраті годувальника відповідно до ст.36 ЗУ «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».
В обґрунтування позовних вимог позивачка зазначила, що вона звернулась до пенсійного органу із заявою про переведення на пенсію у зв`язку із втратою годувальника, проте пенсійний орган у задоволенні вказаної заяви відмовив, оскільки вона не досягла пенсійного віку.
Позивачка вважає, що ГУ ПФУ в Донецькій області протиправно відмовлено у переводі її із пенсії за віком на пенсію по втраті годувальника у зв`язку із не досягненням пенсійного віку. 
Позивачка зазначила, що положеннями ст.36 ЗУ «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» передбачено, що пенсія у зв`язку із втратою годувальника призначається непрацездатним членам сім`ї померлого годувальника, що були на його утриманні, незалежно від тривалості страхового стажу.
Посилаючись на вказане просила позов задовольнити.
Рішенням Миколаївського окружного адміністративного суду від 4 лютого 2026р. у задоволенні адміністративного позову відмовлено.
В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , посилаючись на порушення норм права, просить рішення суду скасувати та прийняти нову постанову про задоволення позовних вимог у повному обсязі.
Судова колегія вважає, що у відповідності до п.1 ч.1 ст.311 КАС України, апеляційну скаргу можливо розглянути в порядку письмового провадження, оскільки в матеріалах справи достатньо доказів для вирішення справи по суті.
Розглянувши матеріали справи, заслухавши доповідь судді-доповідача, доводи апеляційної скарги, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів дійшла до висновку про залишення скарги без задоволення, а рішення суду без змін, з наступних підстав.
Відповідно до ст.316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що пенсійний орган правомірне відмовив позивачці у переході на пенсію у зв`язку з втратою годувальника, оскільки позивачкою не дотримано умов, передбачених ЗУ «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» для переходу на пенсію у зв`язку із втратою годувальника, а саме позивачка не досягла 65 років, як передбачено ЗУ «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».
Вирішуючи спір судова колегія вважає, що суд першої інстанції повно та об`єктивно дослідив обставини по справі, надані докази, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює.
Так, судом першої інстанції встановлено та підтверджено матеріалами справи під час апеляційного розгляду справи, що ОСОБА_1 перебуває на обліку у ГУ ПФУ в Миколаївській області та з 14.11.2018р. отримує дострокову пенсію за віком.
28.01.2025р. позивачка звернулась із заявою про переведення на пенсію у зв`язку із втратою годувальника до ГУ ПФУ в Миколаївській області. 
Заяву розглянуто ГУ ПФУ в Донецькій області за принципом екстериторіальності.
Так, рішенням ГУ ПФУ в Донецькій області від 4.02.2025р. відмовлено ОСОБА_1 в переведенні із пенсії за віком на пенсію у зв`язку із втратою годувальника, оскільки вона не досягла пенсійного віку, передбаченого ст.26 ЗУ «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». 
Позивачка вважаючи вказані дії пенсійного органу протиправними, звернулась в суд із даним позовом.
Перевіряючи правомірність та законність дій та рішень пенсійного органу у спірних правовідносинах, з урахуванням підстав, за якими позивачка пов`язує їх незаконність та протиправність в межах доводів апеляційної скарги, судова колегія виходить з наступного.
Положеннями ч.2 ст.19 Конституції України встановлено, що органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їхні посадові і службові особи лише на підставі закону в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Приписами ст.9 ЗУ «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 9.07.2003р. за №1058-IV (надалі - Закон №1058) визначено, що в солідарній системі призначаються такі пенсійні виплати: 1) пенсія за віком; 2) пенсія по інвалідності; 3) пенсія у зв`язку з втратою годувальника.
Відповідно до ст.36 Закону №1058, пенсія у зв`язку з втратою годувальника призначається зазначеним у частині другій цієї статті членам сім`ї померлого годувальника, які були на його утриманні, за наявності у годувальника на день смерті страхового стажу, який був би необхідний йому для призначення пенсії у разі встановлення III групи інвалідності, а в разі смерті особи, яка виконала функцію донора анатомічних матеріалів людини, пенсіонера або осіб, зазначених у частині другій статті 32 цього Закону, у разі смерті (загибелі) особи внаслідок поранення, каліцтва, контузії чи інших ушкоджень здоров`я, одержаних під час участі у масових акціях громадського протесту в Україні з 21 листопада 2013 року по 21 лютого 2014 року за євроінтеграцію та проти режиму Януковича (Революції Гідності), та зазначеним у частині другій цієї статті членам сім`ї особи, якій відповідно до Закону України "Про правовий статус осіб, зниклих безвісти за особливих обставин" надано правовий статус особи, зниклої безвісти за особливих обставин, - незалежно від тривалості страхового стажу. При цьому дітям пенсія у зв`язку з втратою годувальника призначається незалежно від того, чи були вони на утриманні годувальника.
Батьки і чоловік (дружина) померлого, які не були на його утриманні, мають право на пенсію у зв`язку з втратою годувальника, якщо втратили джерело засобів до існування.
За правилами п.1 ч.2 ст.36 Закону №1058, члени сім`ї, які мають право на пенсію у зв`язку з втратою годувальника: чоловік (дружина), батько, мати, якщо вони є особами з інвалідністю або досягли віку 65 років, або пенсійного віку, передбаченого статтею 26 цього Закону.
Відповідно до ч.3 ст.36 Закону №1058-IV, до членів сім`ї, які вважаються такими, що були на утриманні померлого годувальника, відносяться особи, зазначені в частині другій цієї статті, якщо вони: 1) були на повному утриманні померлого годувальника; 2) одержували від померлого годувальника допомогу, що була для них постійним і основним джерелом засобів до існування. Члени сім`ї померлого годувальника, для яких його допомога була постійним і основним джерелом засобів до існування, але які й самі одержували пенсію, мають право, за бажанням, перейти на пенсію у зв`язку з втратою годувальника.
Аналізуючи вищевказане, судова колегія зазначає, що для переходу на пенсію у зв`язку з втратою годувальника необхідно дотримання певних умов, а саме чоловік (дружина), батько, мати, якщо вони є особами з інвалідністю або досягли віку 65 років, або пенсійного віку, передбаченого статтею 26 цього Закону. Крім того, визначені умови, якщо члени сім`ї були на повному утриманні померлого годувальника або одержували від померлого годувальника допомогу, що була для них постійним і основним джерелом засобів до існування.
Як встановлено судом першої інстанції та підтверджено матеріалами справи під час апеляційного розгляду, що ОСОБА_1 отримує дострокову пенсію за віком, оскільки є матір`ю особи з інвалідністю з дитинства (доньки). Вік ОСОБА_1 на момент звернення до ГУ ПФУ в Миколаївській області - 57 років, страховий стаж складає 21 рік 6 місяців 19 днів, а тому відповідно до ст.26 Закону №1058 право на призначення пенсії вона набуде при досягненні 65 років. 
При цьому, судова колегія зазначає, що доказів того, що позивачка є особою з інвалідністю до суду не надано.
Враховуючи вищевказане, судова колегія вважає, що оскільки позивачкою не дотримано умов, передбачених Законом №1058 для переходу на пенсію у зв`язку із втратою годувальника, то пенсійний орган правомірне відмовив позивачці у переході на пенсію у зв`язку з втратою годувальника з підстав того, що позивачка не досягла 65 років на момент звернення із відповідною заявою, як передбачено ЗУ «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».
Відтак, беручи до уваги вищевикладене, та оцінюючи наявні в матеріалах справи письмові докази в сукупності, судова колегія вважає, що суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню.
У контексті оцінки кожного аргументу (доводу), наданого стороною, суд звертає увагу на позицію Європейського суду з прав людини, зокрема, у справах Проніна проти України (пункт 23) і Серявін та інші проти України (пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів і інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення.
В доводах апеляційної скарги апелянт посилався на неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права. На думку судової колегії, викладені у скарзі доводи не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи по суті.
За таких обставин, судова колегія вважає, що рішення суду ухвалено з додержанням норм процесуального та матеріального права, а тому не вбачає підстав для його скасування.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст.246,315,316 КАС України, колегія суддів,-

П О С Т А Н О В И Л А:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 – залишити без задоволення.
Рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 4 лютого 2026р. – залишити без змін.
Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає, крім випадків встановлених п.2 ч.5 ст.328 КАС України. 

Головуючий: Ю.М. Градовський 

Судді: О.В. Єщенко 

Г.П. Казанчук