ЦЕНТРАЛЬНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ 
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01.07.2026 м. Дніпро Справа № 906/1333/24

Центральний апеляційний господарський суд у складі колегії:
головуючого судді: Андрейчука Л.В. (доповідач),
суддів: Висоцького А.М., Левшиної Г.В.,
секретар судового засідання: Мошинець Ю.О.,

Представники сторін:
від позивача: не з`явився;
від відповідача: Вороновська О.В.;
від третьої особи (апелянта): Березка Р.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "ТД МАКСІГРАН" на ухвалу Господарського суду Дніпропетровської області від 11.06.2026 про відмову у задоволенні заяви про заміну стягувача у виконавчому документі
у справі № 906/1333/24
за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "МАКСІГРАН", м. Київ
до Товариства з обмеженою відповідальністю "БУДІНДУСТРІЯ-СЕРВІС ЛТД", м. Дніпро
Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача: Товариство з обмеженою відповідальністю "ТД МАКСІГРАН", м. Київ
про стягнення боргу,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог.

Товариство з обмеженою відповідальністю «МАКСІГРАН» звернулося до Господарського суду Дніпропетровської області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «БУДІНДУСТРІЯ-СЕРВІС ЛТД» про повернення піску річкового, переданого на відповідальне зберігання за договором відповідального зберігання майна № 2/05-2023 від 16.05.2023.
У справі також брало участь Товариство з обмеженою відповідальністю «ТД МАКСІГРАН» як третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору.
Рішенням Господарського суду Дніпропетровської області від 25.03.2026 у справі № 906/1333/24 провадження у справі в частині вимог про повернення 1 266,54 тон піску річкового закрито. В іншій частині позов задоволено та зобов`язано ТОВ «БУДІНДУСТРІЯ-СЕРВІС ЛТД» повернути на користь ТОВ «МАКСІГРАН» із відповідального зберігання 21 088,300 тон піску річкового відповідно до умов договору відповідального зберігання № 2/05-2023 від 16.05.2023.
Постановою Центрального апеляційного господарського суду від 19.05.2026 рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 25.03.2026 у справі № 906/1333/24 залишено без змін.
28.05.2026 на виконання зазначеного рішення Господарським судом Дніпропетровської області видано відповідний наказ.

Короткий зміст оскаржуваної ухвали суду.

01.06.2026 Товариство з обмеженою відповідальністю «ТД МАКСІГРАН» звернулося до Господарського суду Дніпропетровської області із заявою про заміну стягувача у виконавчому документі, у якій просило замінити стягувача - Товариство з обмеженою відповідальністю «МАКСІГРАН» - його правонаступником, Товариством з обмеженою відповідальністю «ТД МАКСІГРАН».
Заява була мотивована тим, що на підставі договору поставки № 09122024/1 від 09.12.2024, укладеного між ТОВ «МАКСІГРАН» та ТОВ «ТД МАКСІГРАН», а також додаткової угоди №1 від 01.03.2025 до цього договору, ТОВ «ТД МАКСІГРАН» набуло право власності на пісок річковий, який перебуває на відповідальному зберіганні у ТОВ «БУДІНДУСТРІЯ-СЕРВІС ЛТД» та підлягає поверненню за виконавчим документом у справі № 906/1333/24.
Ухвалою Господарського суду Дніпропетровської області від 11.06.2026 у справі №906/1333/24 у задоволенні заяви ТОВ «ТД МАКСІГРАН» про заміну стягувача у виконавчому документі відмовлено.
Відмовляючи у задоволенні заяви, суд першої інстанції виходив із того, що заявником не доведено належними та допустимими доказами перехід до нього права власності на товар, а відтак і перехід матеріального права вимоги, необхідного для процесуальної заміни стягувача у виконавчому документі.
Суд першої інстанції зазначив, що до заяви були долучені копії договору поставки, додаткової угоди, видаткових накладних, акта звірки, оборотно-сальдової відомості по рахунку 281 та податкових накладних. Водночас, на думку місцевого господарського суду, заявник не надав доказів оплати вартості товару за договором поставки, а податкові накладні, акт звірки та оборотно-сальдова відомість не підтверджують фактичного переходу коштів від покупця до продавця, а отже і переходу права власності на товар.
З огляду на викладене, місцевий господарський суд дійшов висновку про відсутність правових підстав для заміни стягувача у виконавчому документі.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги.

Не погодившись з ухвалою Господарського суду Дніпропетровської області від 11.06.2026 у справі № 906/1333/24, Товариство з обмеженою відповідальністю «ТД МАКСІГРАН» звернулося до Центрального апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою.
В апеляційній скарзі скаржник просить скасувати ухвалу Господарського суду Дніпропетровської області від 11.06.2026 у справі № 906/1333/24 про відмову у задоволенні заяви про заміну стягувача у виконавчому документі та прийняти нову ухвалу, якою заяву ТОВ «ТД МАКСІГРАН» про заміну стягувача у виконавчому документі задовольнити.
Зокрема, апелянт просить замінити стягувача у виконавчому документі з примусового виконання рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 25.03.2026 у справі № 906/1333/24, а саме Товариство з обмеженою відповідальністю «МАКСІГРАН», на його правонаступника - Товариство з обмеженою відповідальністю «ТД МАКСІГРАН» (02090, м. Київ, Харківське шосе, будинок 17-А, офіс 3; ідентифікаційний код 45330135).

Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу.

Апелянт вважає ухвалу Господарського суду Дніпропетровської області від 11.06.2026 незаконною та такою, що постановлена з неправильним застосуванням норм матеріального права і порушенням норм процесуального права.
ТОВ «ТД МАКСІГРАН» також зазначає, що відповідно до пункту 26 частини першої статті 255 Господарського процесуального кодексу України ухвала суду першої інстанції про заміну чи відмову у заміні сторони у справі або сторони виконавчого провадження може бути оскаржена окремо від рішення суду. На думку апелянта, апеляційна скарга подана з дотриманням строку апеляційного оскарження, оскільки повний текст оскаржуваної ухвали складено 16.06.2026, а апеляційну скаргу подано 19.06.2026.
Скаржник зазначає, що ТОВ «ТД МАКСІГРАН» звернулося із заявою про заміну стягувача у виконавчому документі у зв`язку з тим, що на підставі договору поставки № 09122024/1 від 09.12.2024 набуло у власність у ТОВ «МАКСІГРАН» товар - пісок річковий, який попередньо був переданий ТОВ «МАКСІГРАН» на відповідальне зберігання ТОВ «БУДІНДУСТРІЯ-СЕРВІС ЛТД» за договором відповідального зберігання майна № 2/05-2023 від 16.05.2023.
Апелянт звертає увагу, що зазначені правовідносини щодо відповідального зберігання вже були предметом судового розгляду у справі №906/1333/24, за результатами якого ТОВ «БУДІНДУСТРІЯ-СЕРВІС ЛТД» зобов`язано повернути на користь ТОВ «МАКСІГРАН» із відповідального зберігання 21 088,300 тон піску річкового.
На думку скаржника, суд першої інстанції помилково дійшов висновку про недоведеність переходу права власності на спірний товар, оскільки неправильно пов`язав момент переходу права власності з фактом оплати товару.
ТОВ «ТД МАКСІГРАН» зазначає, що відповідно до пункту 3.6 договору поставки № 09122024/1 від 09.12.2024 обов`язок постачальника щодо поставки продукції покупцю вважається виконаним з моменту надання у розпорядження (передачі) продукції покупцю відповідно до пунктів 3.1 та 3.2 цього договору, а приймання-передача продукції здійснюється шляхом підписання відповідної видаткової накладної уповноваженими представниками сторін.
Таким чином, за твердженням ТОВ «ТД МАКСІГРАН», визначальним для переходу права власності на товар є не факт оплати, а факт передання товару покупцю, який у цій справі підтверджується підписаними сторонами видатковими накладними.
Апелянт посилається на статтю 334 Цивільного кодексу України, відповідно до якої право власності у набувача майна за договором виникає з моменту передання майна, якщо інше не встановлено договором або законом.
Також ТОВ «ТД МАКСІГРАН» посилається на статтю 664 Цивільного кодексу України, за змістом якої обов`язок продавця передати товар покупцеві вважається виконаним, зокрема, у момент надання товару в розпорядження покупця, якщо товар має бути переданий покупцеві за місцезнаходженням товару.
Апелянт наголошує, що ТОВ «МАКСІГРАН» передало у власність ТОВ «ТД МАКСІГРАН» пісок річковий, що підтверджується видатковими накладними та податковими накладними, підписаними/оформленими за наслідками господарських операцій між сторонами договору поставки.
Окремо скаржник зазначає, що сторони договору поставки підтверджують проведення розрахунків за переданий товар у повному обсязі, що відображено в акті звірки взаємних розрахунків. Водночас, навіть за наявності такого підтвердження, оплата не є юридично визначальним фактом для переходу права власності, оскільки за умовами договору та положеннями цивільного законодавства право власності переходить саме з моменту передання товару.
ТОВ «ТД МАКСІГРАН» вважає помилковим висновок суду першої інстанції про те, що акт звірки та оборотно-сальдова відомість є внутрішніми документами і не можуть підтверджувати перехід права власності. На думку апелянта, суд першої інстанції не надав належної оцінки всій сукупності доказів, а саме договору поставки, додатковій угоді до нього, видатковим накладним, податковим накладним, акту звірки та оборотно-сальдовій відомості.
Крім того, апелянт зазначає, що додатковою угодою № 1 від 01.03.2025 до договору поставки сторони прямо погодили, що поставка піску річкового здійснюється шляхом самовивозу автомобільним транспортом, залученим покупцем до перевезення, з місця зберігання цієї продукції: с. Рожни Броварського району Київської області, склад ТОВ «БУДІНДУСТРІЯ-СЕРВІС ЛТД». У цій же додатковій угоді постачальник підтвердив, що пісок річковий, який поставлятиметься за договором, переданий на зберігання ТОВ «БУДІНДУСТРІЯ-СЕРВІС ЛТД» за договором відповідального зберігання майна № 2/05-2023 від 16.05.2023.
Таким чином, за доводами апелянта, надані документи дозволяють ідентифікувати майно, право на яке перейшло до ТОВ «ТД МАКСІГРАН», як саме той пісок річковий, що перебуває на відповідальному зберіганні у ТОВ «БУДІНДУСТРІЯ-СЕРВІС ЛТД» та підлягає поверненню за виконавчим документом у справі № 906/1333/24.
Скаржник також посилається на постанову Верховного Суду від 26.07.2022 у справі № 903/411/20, у якій, за твердженням апелянта, викладено правовий висновок про те, що право власності на майно виникає з моменту його передання, якщо інше не встановлено договором або законом.
Крім того, ТОВ «ТД МАКСІГРАН» посилається на постанову Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 17.01.2020 у справі № 916/2286/16, у якій зазначено, що при вирішенні питання про заміну учасника справи або сторони виконавчого провадження правонаступником, за відсутності обставин, які свідчать про нікчемність договору, та відомостей щодо оспорювання чи визнання такого договору недійсним, суд має виходити з принципу правомірності правочину та оцінити достатність і достовірність доказів, поданих на підтвердження правонаступництва.
Апелянт вказує, що договір поставки № 09122024/1 від 09.12.2024 та додаткова угода №1 від 01.03.2025 не визнані недійсними, їх чинність не спростована, а тому суд першої інстанції мав виходити з презумпції правомірності цих правочинів.
Скаржник вважає помилковим посилання місцевого господарського суду на правові висновки Верховного Суду, викладені у постановах від 19.09.2023 у справі № 910/14130/16, від 30.11.2023 у справі № 916/3711/20, від 19.04.2023 у справі № 904/9428/21, від 15.01.2025 у справі № 922/3921/21 (922/1371/22) (615/334/21), оскільки, на думку апелянта, ці справи стосувалися заміни кредитора у кредитних зобов`язаннях та правовідносин, пов`язаних із відступленням права вимоги, тоді як у цій справі ТОВ «ТД МАКСІГРАН» просить замінити стягувача у виконавчому документі у зв`язку з переходом права власності на товар, який перебуває на зберіганні.
ТОВ «ТД МАКСІГРАН» також посилається на постанову Верховного Суду від 16.10.2024 у справі №916/1877/23, у якій, за доводами скаржника, Верховний Суд зазначив, що у випадку зміни власника майна, яке перебуває на зберіганні, новий власник, набувши право власності, отримує всі пов`язані з цим правом похідні вимоги, зокрема право вимагати повернення майна від зберігача.
На думку скаржника, зазначена правова позиція є релевантною для цієї справи, оскільки після набуття ТОВ «ТД МАКСІГРАН» права власності на пісок річковий до нього перейшло і похідне право вимагати повернення цього майна від зберігача - ТОВ «БУДІНДУСТРІЯ-СЕРВІС ЛТД».
Апелянт наголошує, що заміна стягувача у виконавчому документі не змінює обсягу обов`язку боржника, оскільки ТОВ «БУДІНДУСТРІЯ-СЕРВІС ЛТД» залишається зобов`язаним повернути той самий обсяг піску річкового, визначений судовим рішенням та виконавчим документом.
Крім того, ТОВ «ТД МАКСІГРАН» зазначає, що згода боржника на заміну кредитора у зобов`язанні за загальним правилом не вимагається, а тому заперечення ТОВ «БУДІНДУСТРІЯ-СЕРВІС ЛТД» проти заміни стягувача не можуть бути самостійною підставою для відмови у задоволенні заяви.
З огляду на викладене, апелянт вважає, що суд першої інстанції неповно з`ясував обставини, які мають значення для правильного вирішення заяви, неправильно застосував норми матеріального права щодо моменту переходу права власності та безпідставно відмовив у заміні стягувача у виконавчому документі.

Узагальнений виклад позиції інших учасників справи.

Товариство з обмеженою відповідальністю «МАКСІГРАН» подало відзив на апеляційну скаргу, у якому підтримало доводи апелянта та просило апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «ТД МАКСІГРАН» задовольнити у повному обсязі.
У відзиві ТОВ «МАКСІГРАН» зазначає, що відповідно до договору поставки № 09122024/1 від 09.12.2024 ТОВ «ТД МАКСІГРАН» придбало у ТОВ «МАКСІГРАН» товар - пісок річковий, який попередньо був переданий ТОВ «МАКСІГРАН» на зберігання ТОВ «БУДІНДУСТРІЯ-СЕРВІС ЛТД» за договором відповідального зберігання майна № 2/05-2023 від 16.05.2023. Саме ці правовідносини щодо відповідального зберігання, як зазначає ТОВ «МАКСІГРАН», були предметом судового розгляду у справі № 906/1333/24.
ТОВ «МАКСІГРАН» підтверджує, що на момент звернення із заявою про заміну стягувача ТОВ «ТД МАКСІГРАН» є власником піску річкового, який перебуває на відповідальному зберіганні у ТОВ «БУДІНДУСТРІЯ-СЕРВІС ЛТД» відповідно до умов договору відповідального зберігання № 2/05-2023 від 16.05.2023 та становить 21 088,300 тон піску річкового.
Також ТОВ «МАКСІГРАН» зазначає, що розрахунок за продаж вказаного піску між ТОВ «МАКСІГРАН» та ТОВ «ТД МАКСІГРАН» здійснено у повному обсязі, що підтверджується документами, долученими ТОВ «ТД МАКСІГРАН» до заяви про заміну стягувача.
З огляду на викладене, ТОВ «МАКСІГРАН» просить скасувати ухвалу Господарського суду Дніпропетровської області від 11.06.2026 у справі № 906/1333/24 про відмову у задоволенні заяви про заміну стягувача у виконавчому документі та прийняти нову ухвалу, якою заяву ТОВ «ТД МАКСІГРАН» задовольнити, замінивши стягувача у виконавчому документі з ТОВ «МАКСІГРАН» на його правонаступника - ТОВ «ТД МАКСІГРАН».
Крім того, ТОВ «МАКСІГРАН» просить розгляд справи здійснити без участі його представника.
01.07.2026 через підсистему «Електронний суд» від Товариства з обмеженою відповідальністю «БУДІНДУСТРІЯ-СЕРВІС ЛТД» надійшов відзив на апеляційну скаргу, у якому відповідач просив поновити строк на подання відзиву, долучити його до матеріалів апеляційного провадження, апеляційну скаргу ТОВ «ТД МАКСІГРАН» залишити без задоволення, а ухвалу Господарського суду Дніпропетровської області від 11.06.2026 у справі № 906/1333/24 залишити без змін.
У поданому відзиві ТОВ «БУДІНДУСТРІЯ-СЕРВІС ЛТД» зазначає, що ухвала суду першої інстанції є законною та обґрунтованою, а заявник не довів належними доказами факт набуття права власності саме на пісок річковий у кількості 21 088,300 тон, який перебуває на відповідальному зберіганні у відповідача за договором відповідального зберігання № 2/05-2023 від 16.05.2023.
Відповідач наполягає, що апелянтом не надано доказів оплати вартості товару за договором поставки № 09122024/1 від 09.12.2024, зокрема банківської виписки про зарахування коштів на рахунок постачальника. На думку відповідача, за відсутності доказів оплати та реальної фізичної передачі товару ТОВ «ТД МАКСІГРАН» не може вважатися таким, що набуло право власності на спірний залишок піску.
Також ТОВ «БУДІНДУСТРІЯ-СЕРВІС ЛТД» зазначає, що підписання видаткових та податкових накладних між ТОВ «МАКСІГРАН» і ТОВ «ТД МАКСІГРАН» саме по собі не підтверджує переходу права власності на пісок, який фактично перебуває на відповідальному зберіганні у відповідача. Відповідач вважає, що обставини відсутності оплати та фактичної передачі майна можуть свідчити про ознаки фіктивності або удаваності договору поставки.
Крім того, відповідач посилається на те, що додаткова угода № 1 від 01.03.2025 до договору поставки не визначає конкретної кількості піску, яка мала поставлятися зі складу ТОВ «БУДІНДУСТРІЯ-СЕРВІС ЛТД», а видаткові та податкові накладні підтверджують господарські операції щодо постачання піску у кількості 21 176,84 тон, тоді як за виконавчим документом поверненню підлягає 21 088,300 тон піску річкового.
Окремо ТОВ «БУДІНДУСТРІЯ-СЕРВІС ЛТД» зазначає, що ним подано заяву про перегляд рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 25.03.2026 у справі № 906/1333/24 за нововиявленими обставинами у зв`язку з посиланням на право притримання майна ТОВ «МАКСІГРАН». Також відповідач повторно звертає увагу на наявність у ТОВ «МАКСІГРАН» заборгованості перед ТОВ «САТ УКРАЇНА» за іншим виконавчим документом та вважає, що звернення із заявою про заміну стягувача може бути спрямоване на уникнення звернення стягнення на майно ТОВ «МАКСІГРАН».
Відповідач також вважає, що посилання апелянта на статтю 512 Цивільного кодексу України є безпідставним, оскільки між ТОВ «МАКСІГРАН» та ТОВ «ТД МАКСІГРАН» укладено договір поставки, а не договір відступлення права вимоги. Крім того, ТОВ «МАКСІГРАН» не припинено як юридичну особу, а тому, на думку відповідача, відсутні підстави для процесуального правонаступництва у розумінні статей 52, 334 Господарського процесуального кодексу України.
Наведені доводи відповідача загалом узгоджуються з позицією, яку ТОВ «БУДІНДУСТРІЯ-СЕРВІС ЛТД» висловлювало під час розгляду заяви про заміну стягувача у суді першої інстанції. Зокрема, боржник зазначав, що надані ТОВ «ТД МАКСІГРАН» докази не підтверджують переходу до нього права власності на пісок річковий у кількості 21 088,300 тон, який перебуває на відповідальному зберіганні у ТОВ «БУДІНДУСТРІЯ-СЕРВІС ЛТД» за договором відповідального зберігання № 2/05-2023 від 16.05.2023.
Боржник посилався на те, що заявником не надано доказів оплати поставленого піску за договором поставки № 09122024/1 від 09.12.2024. Також ТОВ «БУДІНДУСТРІЯ-СЕРВІС ЛТД» зазначало, що додатковою угодою № 1 від 01.03.2025 до договору поставки не визначено конкретну кількість піску, яка поставляється зі складу ТОВ «БУДІНДУСТРІЯ-СЕРВІС ЛТД».
Окрім цього, ТОВ «БУДІНДУСТРІЯ-СЕРВІС ЛТД» вказувало, що видаткові та податкові накладні підтверджують господарські взаємовідносини між ТОВ «МАКСІГРАН» і ТОВ «ТД МАКСІГРАН» щодо постачання піску річкового у кількості 21 176,84 тон, однак не доводять, що саме залишок піску у кількості 21 088,300 тон, який підлягає поверненню за виконавчим документом у справі №906/1333/24, є власністю ТОВ «ТД МАКСІГРАН».
Також боржник звертав увагу на те, що згідно з рішенням Господарського суду Дніпропетровської області від 25.03.2026 у справі №906/1333/24 у період з 01.03.2025 по 23.12.2025 ТОВ «БУДІНДУСТРІЯ-СЕРВІС ЛТД» повернуло ТОВ «МАКСІГРАН» частину піску з відповідального зберігання, а на відповідальному зберіганні залишилося 21 088,300 тон піску річкового. На думку боржника, з наданих заявником документів неможливо встановити, що саме цей залишок піску перейшов у власність ТОВ «ТД МАКСІГРАН».
Окрім того, ТОВ «БУДІНДУСТРІЯ-СЕРВІС ЛТД» посилалося на те, що, за інформацією з вимоги приватного виконавця, ТОВ «МАКСІГРАН» має заборгованість перед ТОВ «САТ УКРАЇНА» за іншим виконавчим документом, у зв`язку з чим боржник вважав, що звернення із заявою про заміну стягувача може бути спрямоване на уникнення звернення стягнення на майно ТОВ «МАКСІГРАН».
ТОВ «БУДІНДУСТРІЯ-СЕРВІС ЛТД» також зазначало, що договір поставки між ТОВ «МАКСІГРАН» та ТОВ «ТД МАКСІГРАН» не є договором про заміну кредитора у зобов`язанні у розумінні статті 512 Цивільного кодексу України, а ТОВ «МАКСІГРАН» не припинено як юридичну особу, тому, на думку боржника, відсутні підстави для процесуального правонаступництва у розумінні статей 52, 334 Господарського процесуального кодексу України.
Боржник вважав нерелевантним посилання заявника на постанову Верховного Суду від 16.10.2024 у справі № 916/1877/23, оскільки, на його думку, наведена практика стосується правовідносин за договором зберігання у випадку належного підтвердження зміни власника майна, тоді як у цій справі факт переходу права власності на спірний залишок піску не доведено.
З урахуванням викладеного, ТОВ «БУДІНДУСТРІЯ-СЕРВІС ЛТД» у суді першої інстанції просило відмовити у задоволенні заяви ТОВ «ТД МАКСІГРАН» про заміну стягувача у виконавчому документі.

Рух справи в суді апеляційної інстанції.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 19.06.2026 для розгляду справи визначено колегію суддів у складі: головуючого судді - Андрейчук Л.В. (доповідач), суддів - Висоцького А.М., Левшиної Г.В.
Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 23.06.2026 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «ТД МАКСІГРАН» на ухвалу Господарського суду Дніпропетровської області від 11.06.2026 у справі №906/1333/24; витребувано матеріали оскарження ухвали Господарського суду Дніпропетровської області від 11.06.2026 у справі №906/1333/24; призначено розгляд справи у судовому засіданні на 01.07.2026 о 14:15; явку учасників справи визнано необов`язковою.
24.06.2026 через підсистему «Електронний суд» від представника Товариства з обмеженою відповідальністю «ТД МАКСІГРАН» адвоката Березки Романа Миколайовича надійшла заява про участь у судовому засіданні у справі № 906/1333/24, призначеному на 01.07.2026 та всіх наступних засіданнях у режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів за допомогою програмного забезпечення «ВКЗ».
26.06.2026 на адресу Центрального апеляційного господарського суду на виконання ухвали від 23.06.2026 з Господарського суду Дніпропетровської області надійшли матеріали оскарження ухвали у справі № 906/1333/24.
26.06.2026 через підсистему «Електронний суд» від Товариства з обмеженою відповідальністю «МАКСІГРАН» надійшов відзив на апеляційну скаргу, у якому товариство підтримало доводи апеляційної скарги, просило апеляційну скаргу ТОВ «ТД МАКСІГРАН» задовольнити, ухвалу Господарського суду Дніпропетровської області від 11.06.2026 скасувати, прийняти нову ухвалу про задоволення заяви ТОВ «ТД МАКСІГРАН» щодо заміни стягувача у виконавчому документі, а також просило провести розгляд справи без участі представника ТОВ «МАКСІГРАН».
01.07.2026 через підсистему «Електронний суд» від Товариства з обмеженою відповідальністю «БУДІНДУСТРІЯ-СЕРВІС ЛТД» надійшов відзив на апеляційну скаргу, у якому відповідач просив поновити строк на подання відзиву, долучити відзив до матеріалів апеляційного провадження, апеляційну скаргу ТОВ «ТД МАКСІГРАН» залишити без задоволення, а ухвалу Господарського суду Дніпропетровської області від 11.06.2026 у справі № 906/1333/24 залишити без змін.
Клопотання про поновлення строку на подання відзиву мотивовано тим, що представник ТОВ «БУДІНДУСТРІЯ-СЕРВІС ЛТД» не мала доступу до електронної справи в апеляційному провадженні, про ухвалу про відкриття апеляційного провадження дізналася з Єдиного державного реєстру судових рішень 29.06.2026, 30.06.2026 отримала повний доступ до матеріалів апеляційного провадження, після чого без зайвих зволікань підготувала та подала відзив.
Колегія суддів, враховуючи подання відзиву до початку розгляду справи в судовому засіданні, незначний період пропуску строку, наведені відповідачем обставини щодо доступу до матеріалів апеляційного провадження, а також необхідність забезпечення принципів змагальності та рівності учасників справи, дійшла висновку про наявність підстав для поновлення ТОВ «БУДІНДУСТРІЯ-СЕРВІС ЛТД» строку на подання відзиву на апеляційну скаргу та прийняття такого відзиву до розгляду.
У судове засідання 01.07.2026 представник Товариства з обмеженою відповідальністю «ТД МАКСІГРАН» Березка Р.М. взяв участь у режимі відеоконференції поза межами приміщення суду. Представник Товариства з обмеженою відповідальністю «БУДІНДУСТРІЯ-СЕРВІС ЛТД» Вороновська О.В. з`явилася у судове засідання, заперечила проти задоволення апеляційної скарги та підтримала доводи поданого відзиву. Представник Товариства з обмеженою відповідальністю «МАКСІГРАН» у судове засідання не з`явився; товариство просило здійснити розгляд справи без участі його представника.
З огляду на те, що явка учасників справи не визнавалася обов`язковою, а матеріали справи містять достатньо доказів для перевірки законності та обґрунтованості оскаржуваної ухвали, колегія суддів дійшла висновку про можливість розгляду апеляційної скарги за наявними у справі матеріалами.
01.07.2026 у судовому засіданні оголошено вступну та резолютивну частину постанови Центрального апеляційного господарського суду.

Встановлені судом обставини справи.

Рішенням Господарського суду Дніпропетровської області від 25.03.2026 у справі № 906/1333/24 частково задоволено позов Товариства з обмеженою відповідальністю «МАКСІГРАН» до Товариства з обмеженою відповідальністю «БУДІНДУСТРІЯ-СЕРВІС ЛТД» про повернення піску річкового з відповідального зберігання.
Зазначеним рішенням провадження у справі в частині вимог про повернення 1 266,54 тон піску річкового закрито. В іншій частині позов задоволено та зобов`язано Товариство з обмеженою відповідальністю «БУДІНДУСТРІЯ-СЕРВІС ЛТД» повернути на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «МАКСІГРАН» із відповідального зберігання 21 088,300 тон піску річкового відповідно до умов договору відповідального зберігання №2/05-2023 від 16.05.2023.
Постановою Центрального апеляційного господарського суду від 19.05.2026 рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 25.03.2026 у справі №906/1333/24 залишено без змін.
28.05.2026 Господарським судом Дніпропетровської області на виконання рішення від 25.03.2026 у справі № 906/1333/24 видано наказ.
01.06.2026 Товариство з обмеженою відповідальністю «ТД МАКСІГРАН» звернулося до Господарського суду Дніпропетровської області із заявою про заміну стягувача у виконавчому документі, у якій просило замінити стягувача - Товариство з обмеженою відповідальністю «МАКСІГРАН» - його правонаступником, Товариством з обмеженою відповідальністю «ТД МАКСІГРАН».
На підтвердження наявності підстав для заміни стягувача заявник послався на договір поставки № 09122024/1 від 09.12.2024, укладений між ТОВ «МАКСІГРАН» як постачальником та ТОВ «ТД МАКСІГРАН» як покупцем, а також додаткову угоду №1 від 01.03.2025 до цього договору.
Відповідно до пункту 1.1 договору поставки № 09122024/1 від 09.12.2024 постачальник зобов`язався поставити покупцю в порядку та на умовах, визначених цим договором, зокрема пісок річковий, а покупець зобов`язався прийняти продукцію та оплатити її на умовах договору.
Згідно з пунктом 1.2 договору постачальник гарантував, що продукція належить йому на праві власності, не перебуває під забороною відчуження, арештом, не є предметом застави та іншим засобом забезпечення виконання зобов`язань перед будь-якими фізичними або юридичними особами, державними органами і державою, а також не є предметом будь-якого іншого обтяження чи обмеження.
Пунктом 1.3 договору визначено, що постачальник передає у власність покупцю продукцію в асортименті, зокрема пісок річковий.
Відповідно до пунктів 1.4, 1.5 договору кількісні характеристики та асортимент продукції визначаються заявками покупця і закріплюються у відповідних видаткових накладних, а загальна кількість продукції, яка поставляється згідно з умовами договору, визначається після припинення дії договору на підставі відповідних видаткових накладних.
Пунктом 2.1 договору передбачено, що продукція постачається за узгодженими сторонами договірними цінами, які зазначаються у видаткових накладних, що є невід`ємною частиною договору.
Згідно з пунктом 2.4 договору загальна вартість продукції визначається на підставі видаткових накладних, підписаних у період дії договору.
Відповідно до пункту 2.5 договору розрахунки між сторонами здійснюються шляхом перерахування на поточний рахунок постачальника 100% попередньої оплати вартості продукції, у тому числі її навантаження та доставки. Водночас цим пунктом передбачено, що сторони можуть встановити інший порядок розрахунків шляхом укладення відповідної додаткової угоди.
Пунктом 2.6 договору встановлено, що у випадку поставки продукції на умовах пункту 3.5 договору покупець повинен оплатити повну вартість поставленої продукції протягом трьох банківських днів з дати поставки.
Згідно з пунктом 2.7 договору датою оплати є дата зарахування грошових коштів на поточний рахунок постачальника.
Відповідно до пункту 3.1 договору поставка продукції здійснюється автомобільним або залізничним транспортом до відповідного пункту призначення або залізничної станції, що вказується покупцем у відповідній заявці.
Пунктом 3.2 договору передбачено, що за попередньою домовленістю сторін поставка продукції може здійснюватися шляхом її самовивозу автомобільним транспортом покупця зі складу постачальника.
Згідно з пунктом 3.3 договору заявка може бути подана покупцем як в усній, так і в письмовій формі за допомогою телефону, факсу, електронної пошти, пошти або інших засобів комунікації та має містити інформацію про найменування продукції, її асортимент і кількість, вид поставки, пункт призначення тощо.
Пунктом 3.4 договору передбачено, що постачальник зобов`язується здійснити поставку узгодженої продукції за умови оплати 100% її вартості.
Водночас пунктом 3.5 договору встановлено, що постачальник має право, не очікуючи надходження на свій поточний рахунок оплати повної вартості узгодженої продукції, поставити її покупцю.
Відповідно до пункту 3.6 договору обов`язок постачальника щодо поставки продукції покупцю вважається виконаним з моменту надання у розпорядження (передачі) продукції покупцю відповідно до пунктів 3.1 та 3.2 договору. Приймання-передача продукції здійснюється шляхом підписання відповідної видаткової накладної уповноваженими представниками сторін.
Додатковою угодою №1 від 01.03.2025 до договору поставки №09122024/1 від 09.12.2024 сторони погодили доповнити договір підпунктом 3.2.1, відповідно до якого поставка продукції - піску річкового - здійснюється шляхом її самовивозу автомобільним транспортом, залученим покупцем до перевезення, з місця зберігання цієї продукції: с. Рожни Броварського району Київської області, склад ТОВ «БУДІНДУСТРІЯ-СЕРВІС ЛТД» (код ЄДРПОУ 32658487).
У цій же додатковій угоді постачальник підтвердив, що пісок річковий, який поставлятиметься за договором поставки, переданий на зберігання ТОВ «БУДІНДУСТРІЯ-СЕРВІС ЛТД» згідно з договором відповідального зберігання майна № 2/05-2023 від 16.05.2023.
На підтвердження фактичного передання піску річкового ТОВ «ТД МАКСІГРАН» заявником надано видаткові накладні № 163, № 164, №165, № 166 від 29.09.2025 та № 167, № 168, № 169, № 170, № 171 від 30.09.2025, складені між ТОВ «МАКСІГРАН» як постачальником та ТОВ «ТД МАКСІГРАН» як покупцем на виконання договору поставки №09122024/1 від 09.12.2024.
Зазначені видаткові накладні містять посилання на договір поставки №09122024/1 від 09.12.2024, визначають постачальником ТОВ «МАКСІГРАН», покупцем - ТОВ «ТД МАКСІГРАН», номенклатуру товару - пісок річковий, а також кількість, ціну та загальну вартість товару. З наведених видаткових накладних вбачається передання покупцю товару - піску річкового - у загальній кількості 21 176,84 тон.
Зокрема, видаткова накладна №163 від 29.09.2025 складена на поставку піску річкового у кількості 88,54 тон; видаткові накладні № 164 та № 165 від 29.09.2025 - на поставку піску річкового по 1 600 тон кожна; видаткова накладна № 166 від 29.09.2025 - на поставку 2 000 тон піску річкового; видаткові накладні № 167, № 168, № 169 від 30.09.2025 - на поставку піску річкового по 3 000 тон кожна; видаткова накладна №170 від 30.09.2025 - на поставку 3 500 тон піску річкового; видаткова накладна № 171 від 30.09.2025 - на поставку 3 388,3 тон піску річкового.
На підтвердження відображення зазначених господарських операцій у податковому обліку заявником також надано податкові накладні № 16, № 17, № 18, № 19 від 29.09.2025 та № 20, № 21, № 22, № 23, № 24 від 30.09.2025, у яких постачальником зазначено ТОВ «МАКСІГРАН», отримувачем (покупцем) - ТОВ «ТД МАКСІГРАН», а номенклатурою товару - пісок річковий.
З наданих податкових накладних вбачається, що вони відповідають видатковим накладним за датами, сторонами, номенклатурою товару, кількістю та вартісними показниками господарських операцій.
Також у матеріалах справи наявний акт звірки взаємних розрахунків за період з 29.09.2025 по 30.04.2026 між ТОВ «ТД МАКСІГРАН» та ТОВ «МАКСІГРАН», підписаний представниками обох товариств та скріплений їх печатками.
Зі змісту акта звірки вбачається, що сторони відобразили у взаємних розрахунках операції за накладними № 163, № 164, № 165, № 166 від 29.09.2025 та № 167, № 168, № 169, № 170, № 171 від 30.09.2025, а також здійснені оплати. За даними акта звірки, кінцеве сальдо станом на 30.04.2026 становить 13 090,79 грн на користь ТОВ «МАКСІГРАН».
Окрім цього, заявником надано оборотно-сальдову відомість ТОВ «ТД МАКСІГРАН» по рахунку 281 за період з 29.09.2025 по 30.04.2026, з якої вбачається, що на кінець відповідного періоду за ТОВ «ТД МАКСІГРАН» обліковується пісок річковий у кількості 21 088,300 тон на суму 3 357 257,36 грн.
У зазначеній оборотно-сальдовій відомості місцем обліку цього піску визначено склад у с. Рожни Броварського району Київської області, що відповідає місцю зберігання піску, зазначеному в додатковій угоді № 1 від 01.03.2025, а саме складу ТОВ «БУДІНДУСТРІЯ-СЕРВІС ЛТД».
Таким чином, наведена оборотно-сальдова відомість конкретизує не лише кількісний залишок товару, а й його номенклатуру та місце обліку: пісок річковий у кількості 21 088,300 тон обліковується за складом у с. Рожни Броварського району Київської області, тобто за тим місцем зберігання, яке сторони договору поставки визначили у додатковій угоді №1 від 01.03.2025 та яке пов`язане з договором відповідального зберігання № 2/05-2023 від 16.05.2023.
09.06.2026 від ТОВ «МАКСІГРАН» до суду першої інстанції надійшли пояснення щодо заяви про заміну стягувача у виконавчому документі, у яких первісний стягувач підтвердив, що відповідно до договору поставки № 09122024/1 від 09.12.2024 ТОВ «ТД МАКСІГРАН» придбало у ТОВ «МАКСІГРАН» пісок річковий, який попередньо був переданий ТОВ «МАКСІГРАН» на зберігання ТОВ «БУДІНДУСТРІЯ-СЕРВІС ЛТД» за договором відповідального зберігання №2/05-2023 від 16.05.2023.
У цих поясненнях ТОВ «МАКСІГРАН» також підтвердило, що ТОВ «ТД МАКСІГРАН» є власником піску річкового, який перебуває на відповідальному зберіганні у ТОВ «БУДІНДУСТРІЯ-СЕРВІС ЛТД» відповідно до умов договору відповідального зберігання № 2/05-2023 від 16.05.2023, у кількості 21 088,300 тон, а розрахунок за продаж зазначеного піску між ТОВ «МАКСІГРАН» та ТОВ «ТД МАКСІГРАН» здійснено у повному обсязі.
10.06.2026 від ТОВ «БУДІНДУСТРІЯ-СЕРВІС ЛТД» до суду першої інстанції надійшли заперечення на заяву про заміну стягувача у виконавчому документі, у яких боржник просив відмовити у задоволенні заяви.
Боржник посилався на те, що надані ТОВ «ТД МАКСІГРАН» документи не підтверджують набуття ним права власності саме на залишок піску річкового у кількості 21 088,300 тон, який перебуває на відповідальному зберіганні у ТОВ «БУДІНДУСТРІЯ-СЕРВІС ЛТД». Також боржник зазначав про відсутність доказів оплати поставленого товару, про невизначення у додатковій угоді конкретної кількості піску, що поставляється зі складу ТОВ «БУДІНДУСТРІЯ-СЕРВІС ЛТД», а також про те, що видаткові та податкові накладні підтверджують постачання піску у кількості 21 176,84 тон, тоді як за виконавчим документом поверненню підлягає 21 088,300 тон.
Ухвалою Господарського суду Дніпропетровської області від 11.06.2026 у справі № 906/1333/24 у задоволенні заяви ТОВ «ТД МАКСІГРАН» про заміну стягувача у виконавчому документі відмовлено.
Суд першої інстанції дійшов висновку, що заявник не довів належними та допустимими доказами перехід до нього права власності на товар, оскільки не надав доказів оплати вартості товару за договором поставки, а податкові накладні, акт звірки та оборотно-сальдова відомість, на думку місцевого господарського суду, не підтверджують фактичного переходу коштів від покупця до продавця, а отже і переходу права власності на товар.

Оцінка аргументів учасників справи і висновків суду першої інстанції.

Відповідно до частини першої статті 269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Згідно з частиною другою статті 269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та/або відзиві на неї.
Предметом апеляційного перегляду у цій справі є ухвала Господарського суду Дніпропетровської області від 11.06.2026, якою відмовлено у задоволенні заяви ТОВ «ТД МАКСІГРАН» про заміну стягувача у виконавчому документі у справі №906/1333/24.
Таким чином, у межах цього апеляційного перегляду колегія суддів має перевірити, чи доведено заявником наявність матеріально-правового правонаступництва, тобто перехід до ТОВ «ТД МАКСІГРАН» права, на примусову реалізацію якого видано виконавчий документ, а саме права вимагати повернення з відповідального зберігання 21 088,300 тон піску річкового.
Відповідно до частини першої статті 52 Господарського процесуального кодексу України у разі смерті або оголошення фізичної особи померлою, припинення юридичної особи шляхом реорганізації, заміни кредитора чи боржника в зобов`язанні, а також в інших випадках заміни особи у відносинах, щодо яких виник спір, суд залучає до участі у справі правонаступника відповідного учасника справи на будь-якій стадії судового процесу.
За змістом частини другої статті 52 Господарського процесуального кодексу України усі дії, вчинені в судовому процесі до вступу у справу правонаступника, є обов`язковими для нього так само, як вони були обов`язковими для особи, яку правонаступник замінив.
Відповідно до частин першої, другої статті 334 Господарського процесуального кодексу України у разі вибуття однієї із сторін виконавчого провадження суд замінює таку сторону її правонаступником. Заяву про заміну сторони її правонаступником може подати сторона, заінтересована особа, державний або приватний виконавець.
Частина п`ята статті 334 Господарського процесуального кодексу України передбачає, що положення цієї статті застосовуються також у випадку необхідності заміни боржника або стягувача у виконавчому листі до відкриття виконавчого провадження.
У такий спосіб, процесуальний закон прямо допускає заміну стягувача не лише у відкритому виконавчому провадженні, а й безпосередньо у виконавчому документі, якщо після ухвалення судового рішення та видачі наказу відбулася заміна особи у матеріальному правовідношенні, щодо якого ухвалено судове рішення.
Процесуальне правонаступництво є похідним від матеріального правонаступництва. Саме тому при вирішенні заяви про заміну стягувача суд повинен установити не лише факт подання відповідної заяви заінтересованою особою, а насамперед факт переходу до такої особи матеріального права, яке підтверджене судовим рішенням і підлягає примусовому виконанню.
Подібний підхід неодноразово застосовувався Верховним Судом. Зокрема, Велика Палата Верховного Суду у постанові від 18.01.2022 у справі № 34/425 зазначала, що процесуальне правонаступництво пов`язане з переходом прав у матеріальних правовідносинах, а заміна сторони виконавчого провадження правонаступником означає поширення на правонаступника законної сили судового рішення з усіма її правовими наслідками, зокрема преюдиційністю, обов`язковістю та виконуваністю.
Таким чином, вирішуючи заяву про заміну стягувача у виконавчому документі, суд не переглядає по суті судове рішення, на виконання якого видано наказ, не змінює змісту обов`язку боржника та не вирішує новий спір про право. Суд перевіряє, чи відбувся перехід до іншої особи того матеріального права, яке вже встановлене судовим рішенням і підлягає виконанню.
У цій справі судовим рішенням, яке набрало законної сили, встановлено обов`язок ТОВ «БУДІНДУСТРІЯ-СЕРВІС ЛТД» повернути ТОВ «МАКСІГРАН» із відповідального зберігання 21 088,300 тон піску річкового відповідно до договору відповідального зберігання № 2/05-2023 від 16.05.2023.
Відтак питання, яке підлягало вирішенню судом першої інстанції, полягало у тому, чи підтверджують надані ТОВ «ТД МАКСІГРАН» докази перехід до нього права власності на зазначений пісок річковий і, як наслідок, похідного права вимагати повернення цього майна від зберігача.
Колегія суддів звертає увагу, що правонаступництво у розумінні статей 52, 334 Господарського процесуального кодексу України не обмежується лише випадками реорганізації юридичної особи. Заміна особи у матеріальному правовідношенні може мати місце також в інших випадках, зокрема внаслідок переходу права власності на майно та пов`язаних з ним прав вимоги.
Тому доводи боржника про те, що ТОВ «МАКСІГРАН» не припинено як юридичну особу, самі по собі не виключають можливості заміни стягувача у виконавчому документі. Визначальним у цьому випадку є не припинення первісного стягувача як юридичної особи, а встановлення факту переходу до ТОВ «ТД МАКСІГРАН» матеріального права щодо майна, повернення якого є предметом виконання судового рішення.
Водночас суд, розглядаючи заяву про заміну стягувача, має оцінити надані заявником докази за правилами статей 73, 74, 76-79, 86 Господарського процесуального кодексу України, тобто перевірити їх належність, допустимість, достовірність, а також достатність і взаємний зв`язок у сукупності.
Об`єднана палата Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду у постанові від 17.01.2020 у справі № 916/2286/16 виходила з того, що при вирішенні питання про заміну учасника справи або сторони виконавчого провадження правонаступником суд має оцінити достатність і достовірність доказів, поданих на підтвердження переходу прав. При цьому за відсутності обставин, які свідчать про нікчемність правочину, та за відсутності відомостей про його оспорювання чи визнання недійсним у встановленому порядку, суд має враховувати презумпцію правомірності такого правочину.
Зазначений підхід узгоджується зі статтею 204 Цивільного кодексу України, відповідно до якої правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.
У матеріалах справи відсутні докази того, що договір поставки № 09122024/1 від 09.12.2024 або додаткова угода № 1 від 01.03.2025 до нього визнані недійсними у судовому порядку, є нікчемними або оспорюються сторонами цього правочину. Навпаки, обидві сторони договору поставки - ТОВ «МАКСІГРАН» та ТОВ «ТД МАКСІГРАН» - підтверджують його виконання та перехід права на спірний товар.
Таким чином, суд першої інстанції мав оцінити подані заявником документи саме з позиції того, чи підтверджують вони перехід до ТОВ «ТД МАКСІГРАН» права власності на пісок річковий та похідного права вимагати повернення цього майна, а не зводити вирішення питання про правонаступництво виключно або переважно до наявності окремих платіжних документів.
Вирішуючи питання про наявність підстав для заміни стягувача у виконавчому документі, суд першої інстанції виходив із того, що заявником не надано доказів оплати вартості товару за договором поставки, а тому не доведено перехід права власності на товар до ТОВ «ТД МАКСІГРАН».
Колегія суддів не погоджується з таким підходом, оскільки він не відповідає положенням цивільного законодавства та умовам договору поставки № 09122024/1 від 09.12.2024.
Відповідно до частини першої статті 316 Цивільного кодексу України правом власності є право особи на річ, яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.
За змістом частини першої статті 317 Цивільного кодексу України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.
Відповідно до частини першої статті 328 Цивільного кодексу України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів.
Частиною першою статті 334 Цивільного кодексу України встановлено, що право власності у набувача майна за договором виникає з моменту передання майна, якщо інше не встановлено договором або законом.
Таким чином, загальне правило цивільного законодавства пов`язує момент виникнення права власності у набувача майна саме з моментом передання майна, а не з моментом його оплати, якщо інше прямо не встановлено договором або законом.
Згідно зі статтею 664 Цивільного кодексу України обов`язок продавця передати товар покупцеві вважається виконаним у момент вручення товару покупцеві, якщо договором встановлений обов`язок продавця доставити товар, або у момент надання товару в розпорядження покупця, якщо товар має бути переданий покупцеві за місцезнаходженням товару. Договором купівлі-продажу може бути встановлений інший момент виконання продавцем обов`язку передати товар.
За змістом частини першої статті 693 Цивільного кодексу України договором купівлі-продажу може бути встановлений обов`язок покупця здійснити попередню оплату товару. Однак сама по собі умова про попередню оплату визначає порядок розрахунків між сторонами та не змінює загального правила про момент переходу права власності, якщо сторони прямо не пов`язали перехід права власності саме з оплатою товару.
У цій справі договір поставки № 09122024/1 від 09.12.2024 не містить умови про те, що право власності на товар переходить до покупця виключно після повної оплати товару.
Навпаки, зміст договору свідчить про те, що сторони пов`язали виконання обов`язку постачальника щодо поставки товару з фактом надання продукції у розпорядження покупця та підписанням відповідної видаткової накладної.
Так, відповідно до пункту 3.6 договору поставки обов`язок постачальника щодо поставки продукції покупцю вважається виконаним з моменту надання у розпорядження (передачі) продукції покупцю відповідно до пунктів 3.1 та 3.2 цього договору. Приймання-передача продукції здійснюється шляхом підписання відповідної видаткової накладної уповноваженими представниками сторін.
Крім того, пунктом 3.5 договору прямо передбачено, що постачальник має право, не очікуючи надходження на свій поточний рахунок оплати повної вартості узгодженої продукції, поставити її покупцю.
Зі змісту пунктів 2.5, 2.6, 3.4, 3.5 та 3.6 договору вбачається, що сторони дійсно передбачили загальне правило про попередню оплату продукції, однак одночасно погодили можливість поставки продукції без очікування надходження повної оплати на рахунок постачальника. У такому випадку покупець зобов`язаний оплатити повну вартість поставленої продукції протягом трьох банківських днів з дати поставки.
Таким чином, умови договору розмежовують факт поставки/передання продукції та факт її оплати. Саме передання продукції оформлюється видатковою накладною та свідчить про виконання постачальником свого обов`язку з поставки товару.
Тому висновок суду першої інстанції про те, що відсутність окремих платіжних документів сама по собі виключає перехід права власності на товар, є передчасним та таким, що не враховує змісту договору поставки.
Колегія суддів також враховує, що апелянт посилається на постанову Верховного Суду від 26.07.2022 у справі № 903/411/20, у якій суд застосував положення статей 316, 317, 328, 334 Цивільного кодексу України та виходив із того, що право власності на майно виникає з моменту його передання, якщо інше не встановлено договором або законом.
Наведений правовий підхід відповідає загальним положенням цивільного законодавства щодо набуття права власності на майно за договором і підлягає врахуванню у цій справі в частині визначення юридичного значення факту передання товару покупцю.
Відтак, для вирішення питання про заміну стягувача у виконавчому документі визначальним є встановлення того, чи підтверджують подані ТОВ «ТД МАКСІГРАН» докази факт передання йому піску річкового, який перебуває на відповідальному зберіганні у ТОВ «БУДІНДУСТРІЯ-СЕРВІС ЛТД», а не виключно факт повної оплати цього товару.
У цьому контексті акт звірки взаємних розрахунків та оборотно-сальдова відомість не можуть оцінюватися ізольовано як єдині докази переходу права власності. Вони мають оцінюватися у сукупності з договором поставки, додатковою угодою до нього, видатковими накладними та податковими накладними.
Суд першої інстанції, натомість, фактично надав визначальне значення відсутності платіжних документів та не здійснив повної оцінки всього комплексу доказів у їх взаємному зв`язку, що призвело до помилкового висновку про недоведеність переходу права власності.
Крім того, ТОВ «МАКСІГРАН» як сторона договору поставки і первісний стягувач у справі прямо підтвердило, що розрахунок за продаж спірного піску між ним і ТОВ «ТД МАКСІГРАН» здійснено у повному обсязі, а також підтвердило перехід права власності на пісок до ТОВ «ТД МАКСІГРАН».
За таких обставин довід апелянта про те, що суд першої інстанції помилково ототожнив момент переходу права власності з фактом оплати товару, є обґрунтованим.
Колегія суддів перевіряє доводи апелянта про те, що надані ним докази у сукупності підтверджують перехід до ТОВ «ТД МАКСІГРАН» права власності на пісок річковий, який перебуває на відповідальному зберіганні у ТОВ «БУДІНДУСТРІЯ-СЕРВІС ЛТД» та підлягає поверненню за виконавчим документом у справі №906/1333/24.
Відповідно до статті 73 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Згідно зі статтею 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
За змістом статей 76, 77 Господарського процесуального кодексу України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, що входять у предмет доказування, а обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.
Відповідно до статті 79 Господарського процесуального кодексу України наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, подані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, подані на її спростування.
Згідно зі статтею 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
Таким чином, для вирішення заяви про заміну стягувача суд мав оцінити не кожен документ ізольовано, а всю сукупність наданих заявником доказів, зокрема договір поставки, додаткову угоду, видаткові накладні, податкові накладні, акт звірки, оборотно-сальдову відомість, а також пояснення первісного стягувача.
Як встановлено судом апеляційної інстанції, договір поставки №09122024/1 від 09.12.2024 укладено між ТОВ «МАКСІГРАН» як постачальником та ТОВ «ТД МАКСІГРАН» як покупцем. Предметом договору є поставка продукції, зокрема піску річкового.
Відповідно до пунктів 1.4, 1.5 договору кількісні характеристики продукції визначаються заявками покупця і закріплюються у відповідних видаткових накладних, а загальна кількість продукції, яка поставляється за договором, визначається на підставі відповідних видаткових накладних.
Зі змісту договору також вбачається, що видаткова накладна є документом, яким сторони оформлюють приймання-передачу продукції. Саме тому видаткові накладні мають істотне значення для встановлення факту передання товару покупцю.
На підтвердження передання піску річкового заявником надано видаткові накладні №163, № 164, № 165, № 166 від 29.09.2025 та № 167, № 168, № 169, № 170, № 171 від 30.09.2025.
Зазначені накладні складені між ТОВ «МАКСІГРАН» як постачальником та ТОВ «ТД МАКСІГРАН» як покупцем, містять посилання на договір поставки № 09122024/1 від 09.12.2024, визначають номенклатуру товару - пісок річковий, кількість, ціну та загальну вартість товару.
З цих видаткових накладних вбачається передання ТОВ «ТД МАКСІГРАН» піску річкового у загальній кількості 21 176, 84 тон.
Колегія суддів враховує, що за виконавчим документом у справі №906/1333/24 поверненню підлягає 21 088,300 тон піску річкового, тоді як за видатковими накладними передано 21 176,84 тон. Однак сама по собі така різниця не спростовує доводів заявника, оскільки заявник просить замінити стягувача саме у межах виконавчого документа, тобто щодо 21 088,300 тон піску річкового, а не щодо всього обсягу поставки за договором.
Більше того, зазначена різниця пояснюється матеріалами справи, оскільки видаткова накладна № 163 від 29.09.2025 стосується поставки 88,54 тон піску річкового, а оборотно-сальдова відомість по рахунку 281 на кінець відповідного періоду відображає залишок саме 21 088,300 тон піску річкового, який відповідає обсягу, визначеному у виконавчому документі.
Таким чином, надані документи у сукупності дозволяють розмежувати загальний обсяг господарських операцій між ТОВ «МАКСІГРАН» та ТОВ «ТД МАКСІГРАН» і той залишок товару, щодо якого заявник просить здійснити заміну стягувача.
Особливе значення для ідентифікації спірного майна має додаткова угода №1 від 01.03.2025 до договору поставки № 09122024/1 від 09.12.2024.
Відповідно до цієї додаткової угоди сторони погодили, що поставка продукції - піску річкового - здійснюється шляхом її самовивозу автомобільним транспортом, залученим покупцем до перевезення, з місця зберігання цієї продукції: с. Рожни Броварського району Київської області, склад ТОВ «БУДІНДУСТРІЯ-СЕРВІС ЛТД».
У цій же додатковій угоді постачальник підтвердив, що пісок річковий, який поставлятиметься за договором, переданий на зберігання ТОВ «БУДІНДУСТРІЯ-СЕРВІС ЛТД» згідно з договором відповідального зберігання майна № 2/05-2023 від 16.05.2023.
Таким чином, додаткова угода безпосередньо пов`язує пісок річковий, який поставлявся ТОВ «ТД МАКСІГРАН», із тим самим місцем зберігання та тим самим зберігачем, щодо якого ухвалено рішення у справі № 906/1333/24.
Довід боржника про те, що додаткова угода не містить конкретної кількості піску, не є визначальним, оскільки кількість продукції за умовами самого договору поставки визначається відповідними видатковими накладними. Тому відсутність у додатковій угоді конкретної кількості не свідчить про відсутність поставки або неможливість ідентифікувати товар, якщо така кількість підтверджується іншими документами, передбаченими договором.
Крім видаткових накладних, заявником подано податкові накладні № 16, № 17, № 18, № 19 від 29.09.2025 та № 20, № 21, № 22, № 23, № 24 від 30.09.2025.
Зміст податкових накладних відповідає змісту видаткових накладних за сторонами господарської операції, номенклатурою товару, датами, кількістю та вартістю поставки. Постачальником зазначено ТОВ «МАКСІГРАН», покупцем - ТОВ «ТД МАКСІГРАН», товаром - пісок річковий.
Колегія суддів погоджується з тим, що податкова накладна сама по собі не є безумовним доказом переходу права власності на товар, оскільки вона насамперед відображає податкові наслідки господарської операції. Водночас у цій справі податкові накладні оцінюються не ізольовано, а у сукупності з договором, додатковою угодою, видатковими накладними, актом звірки та даними бухгалтерського обліку. У такій сукупності вони додатково підтверджують реальність і відображення господарських операцій між ТОВ «МАКСІГРАН» і ТОВ «ТД МАКСІГРАН».
Також у матеріалах справи наявний акт звірки взаємних розрахунків за період з 29.09.2025 по 30.04.2026 між ТОВ «ТД МАКСІГРАН» та ТОВ «МАКСІГРАН», підписаний представниками обох товариств та скріплений їх печатками.
З цього акта вбачається, що сторони відобразили у взаємних розрахунках господарські операції за накладними № 163, № 164, № 165, № 166 від 29.09.2025 та № 167, № 168, № 169, № 170, № 171 від 30.09.2025, а також здійснені оплати. За даними акта звірки, кінцеве сальдо станом на 30.04.2026 становить 13 090,79 грн на користь ТОВ «МАКСІГРАН».
Суд першої інстанції зазначив, що акт звірки є внутрішнім документом і не може підтверджувати оплату та перехід права власності. Колегія суддів погоджується лише з тим, що акт звірки сам по собі не є первинним документом, який безпосередньо оформлює передання товару. Водночас у цій справі акт звірки є двостороннім документом, підписаним обома сторонами договору поставки, і містить погодження сторонами стану взаємних розрахунків за конкретними накладними.
Тому цей акт не може бути відкинутий лише з мотивів його “внутрішнього” характеру, а має оцінюватися у сукупності з іншими доказами. Його значення полягає у підтвердженні того, що обидві сторони договору поставки визнають відповідні господарські операції та стан розрахунків за ними.
Окрім того, заявником надано оборотно-сальдову відомість ТОВ «ТД МАКСІГРАН» по рахунку 281 за період з 29.09.2025 по 30.04.2026.
Із цієї відомості вбачається, що на кінець відповідного періоду у ТОВ «ТД МАКСІГРАН» обліковується пісок річковий у кількості 21 088,300 тон на суму 3 357 257,36 грн. Місцем обліку цього товару зазначено склад у с. Рожни Броварського району Київської області.
Зазначені дані мають істотне значення, оскільки вони збігаються з обсягом піску, визначеним у виконавчому документі, та з місцем зберігання, зазначеним у додатковій угоді №1 до договору поставки. Саме це дозволяє ідентифікувати товар, щодо якого заявник просить замінити стягувача, як той пісок річковий, що перебуває на відповідальному зберіганні у ТОВ «БУДІНДУСТРІЯ-СЕРВІС ЛТД» та підлягає поверненню за судовим рішенням у справі № 906/1333/24.
Колегія суддів враховує і позицію ТОВ «МАКСІГРАН» як первісного стягувача та сторони договору поставки. ТОВ «МАКСІГРАН» у поясненнях, поданих до суду першої інстанції, а також у відзиві на апеляційну скаргу підтвердило, що ТОВ «ТД МАКСІГРАН» набуло право власності на пісок річковий у кількості 21 088,300 тон, який перебуває на відповідальному зберіганні у ТОВ «БУДІНДУСТРІЯ-СЕРВІС ЛТД», та що розрахунок за продаж цього піску здійснено.
Таке підтвердження не замінює собою належних доказів переходу права власності, однак має доказове значення у сукупності з письмовими доказами, оскільки походить від особи, яка є первісним стягувачем за виконавчим документом і стороною договору поставки.
З огляду на наведене, колегія суддів доходить висновку, що подані ТОВ «ТД МАКСІГРАН» докази у своїй сукупності є належними, допустимими та більш вірогідними для підтвердження переходу до нього права власності на пісок річковий у кількості 21 088,300 тон, який перебуває на відповідальному зберіганні у ТОВ «БУДІНДУСТРІЯ-СЕРВІС ЛТД».
Відповідно, доводи апелянта про те, що суд першої інстанції неповно оцінив надані докази та помилково не встановив факт переходу до ТОВ «ТД МАКСІГРАН» матеріального права на спірний товар, є обґрунтованими.
Наступним питанням, яке має значення для правильного вирішення спору, є з`ясування того, чи тягне перехід права власності на пісок річковий до ТОВ «ТД МАКСІГРАН» перехід до нього права вимагати повернення цього майна від зберігача - ТОВ «БУДІНДУСТРІЯ-СЕРВІС ЛТД».
Відповідно до статті 936 Цивільного кодексу України за договором зберігання одна сторона, зберігач, зобов`язується зберігати річ, яка передана їй другою стороною, поклажодавцем, і повернути її поклажодавцеві у схоронності.
Згідно з частиною першою статті 949 Цивільного кодексу України зберігач зобов`язаний повернути поклажодавцеві річ, яка була передана на зберігання, або відповідну кількість речей такого самого роду та такої самої якості.
Статтею 953 Цивільного кодексу України передбачено, що зберігач зобов`язаний на першу вимогу поклажодавця повернути річ, навіть якщо строк її зберігання не закінчився.
За загальним правилом, право вимагати повернення майна від зберігача належить особі, яка передала майно на зберігання або яка набула прав на це майно та пов`язані з ним похідні вимоги. Якщо право власності на майно, що перебуває на зберіганні, переходить до іншої особи, така особа набуває не лише речове право на майно, а й можливість реалізувати пов`язані з ним вимоги, необхідні для фактичного одержання цього майна від зберігача.
Саме на цьому акцентує апелянт, посилаючись на те, що після набуття права власності на пісок річковий ТОВ «ТД МАКСІГРАН» стало належною особою, якій має бути повернуто спірне майно.
Колегія суддів вважає такі доводи обґрунтованими.
У постанові Верховного Суду від 16.10.2024 у справі № 916/1877/23, на яку посилається апелянт, суд касаційної інстанції зазначив, що у випадку зміни власника майна, яке перебуває на зберіганні, новий власник, набувши право власності, отримує і пов`язані з цим правом похідні вимоги, включно з правом вимагати повернення майна від зберігача. Верховний Суд виходив із того, що новий власник є належним суб`єктом права вимоги щодо майна, яке знаходиться на зберіганні, оскільки разом із правом власності до нього переходить право вимагати повернення майна відповідно до статті 953 Цивільного кодексу України.
Наведений правовий висновок є релевантним для цієї справи, оскільки спір також стосується майна, яке перебуває на зберіганні, та питання про те, чи може новий власник такого майна вимагати його повернення від зберігача.
З огляду на встановлені обставини, ТОВ «ТД МАКСІГРАН» довело, що набуло право власності на пісок річковий, який перебуває на відповідальному зберіганні у ТОВ «БУДІНДУСТРІЯ-СЕРВІС ЛТД» та підлягає поверненню за виконавчим документом у справі № 906/1333/24. Відповідно, до ТОВ «ТД МАКСІГРАН» перейшло і похідне право вимагати повернення цього майна від зберігача.
При цьому заміна стягувача у виконавчому документі не змінює змісту та обсягу обов`язку боржника. ТОВ «БУДІНДУСТРІЯ-СЕРВІС ЛТД» як було зобов`язане повернути 21 088,300 тон піску річкового з відповідального зберігання, так і залишається зобов`язаним повернути саме цей обсяг майна. Змінюється лише особа, на користь якої має бути виконано судове рішення, у зв`язку з переходом до неї матеріального права на майно.
Доводи боржника про те, що ТОВ «МАКСІГРАН» не припинено як юридичну особу, а тому ТОВ «ТД МАКСІГРАН» не може вважатися його правонаступником, колегія суддів відхиляє.
Стаття 52 Господарського процесуального кодексу України прямо передбачає можливість процесуального правонаступництва не лише у разі припинення юридичної особи шляхом реорганізації, а й у разі заміни кредитора чи боржника в зобов`язанні, а також в інших випадках заміни особи у відносинах, щодо яких виник спір.
Таким чином, закон не обмежує правонаступництво лише реорганізацією юридичної особи. Матеріальне правонаступництво може виникати і внаслідок переходу права власності на майно, якщо з таким переходом пов`язане набуття особою відповідного права вимоги.
У цій справі правонаступництво ТОВ «ТД МАКСІГРАН» не обґрунтовується припиненням ТОВ «МАКСІГРАН» як юридичної особи. Воно обґрунтовується переходом до ТОВ «ТД МАКСІГРАН» права власності на пісок річковий та похідного права вимагати його повернення від зберігача. Тому посилання боржника на відсутність реорганізації ТОВ «МАКСІГРАН» не спростовує наявності підстав для заміни стягувача у виконавчому документі.
Також колегія суддів відхиляє доводи боржника про те, що договір поставки не є договором про відступлення права вимоги у розумінні статті 512 Цивільного кодексу України, а тому не може бути підставою для заміни стягувача.
Дійсно, у цій справі підставою звернення із заявою про заміну стягувача є не класичне відступлення права вимоги за договором цесії, а перехід права власності на майно, яке перебуває на зберіганні. Однак це не виключає процесуального правонаступництва, оскільки стаття 52 Господарського процесуального кодексу України охоплює не лише заміну кредитора внаслідок відступлення права вимоги, а й інші випадки заміни особи у матеріальних правовідносинах, щодо яких виник спір.
У цій справі матеріальне право, яке підлягає виконанню за судовим рішенням, полягає не у стягненні грошової заборгованості, а у поверненні конкретного майна з відповідального зберігання. Тому перехід права власності на це майно до іншої особи є юридично значущою обставиною для заміни стягувача у виконавчому документі.
Колегія суддів також враховує довід апелянта про те, що згода боржника на заміну кредитора або особи, якій має бути виконано зобов`язання, за загальним правилом не вимагається.
Відповідно до частини першої статті 516 Цивільного кодексу України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом.
Матеріали справи не містять доказів того, що договором відповідального зберігання № 2/05-2023 від 16.05.2023 або законом передбачено необхідність отримання згоди ТОВ «БУДІНДУСТРІЯ-СЕРВІС ЛТД» на перехід права вимоги повернення майна до нового власника цього майна.
Тому сам факт заперечення боржника проти заміни стягувача не може бути підставою для відмови у задоволенні заяви, якщо надані заявником докази підтверджують перехід відповідного матеріального права.
Щодо посилань боржника на те, що ТОВ «МАКСІГРАН» має заборгованість перед ТОВ «САТ УКРАЇНА» за іншим виконавчим документом, у зв`язку з чим звернення із заявою про заміну стягувача нібито може бути спрямоване на приховування майна, колегія суддів зазначає таке.
Такі доводи мають припущувальний характер і не підтверджують недійсності договору поставки № 09122024/1 від 09.12.2024 або додаткової угоди №1 від 01.03.2025. Боржник не надав доказів визнання цих правочинів недійсними, їх нікчемності, фіктивності чи удаваності у встановленому законом порядку.
Під час розгляду заяви про заміну стягувача у виконавчому документі суд не вирішує спір про дійсність договору поставки, якщо такий спір не є предметом розгляду у відповідному провадженні, а правочин не є нікчемним за законом. Суд перевіряє достатність доказів переходу матеріального права до заявника.
За відсутності належних доказів недійсності або нікчемності договору поставки посилання боржника на можливі мотиви його укладення не спростовує презумпції правомірності правочину, встановленої статтею 204 Цивільного кодексу України, та не може бути самостійною підставою для відмови у процесуальному правонаступництві.
Доводи, наведені ТОВ «БУДІНДУСТРІЯ-СЕРВІС ЛТД» у відзиві на апеляційну скаргу, поданому 01.07.2026, не спростовують зазначених висновків суду апеляційної інстанції.
Посилання відповідача на відсутність банківської виписки або іншого окремого платіжного документа не змінює правової оцінки спірних правовідносин, оскільки питання переходу права власності на товар у цій справі вирішується насамперед з урахуванням положень статей 334, 664 Цивільного кодексу України та умов договору поставки № 09122024/1 від 09.12.2024. Як уже зазначено судом апеляційної інстанції, цей договір не містить умови про перехід права власності виключно після повної оплати товару, а пункт 3.5 договору прямо допускає поставку продукції без очікування надходження повної оплати на рахунок постачальника.
Доводи відповідача про відсутність «реальної передачі» товару також не можуть бути прийняті як підстава для відмови у заміні стягувача. У спірних правовідносинах товар на момент його відчуження перебував на відповідальному зберіганні у третьої особи - ТОВ «БУДІНДУСТРІЯ-СЕРВІС ЛТД», а тому фактичне фізичне переміщення піску не є єдино можливим способом передання товару покупцю. Відповідно до статті 664 Цивільного кодексу України обов`язок продавця передати товар може вважатися виконаним, зокрема, у момент надання товару в розпорядження покупця, якщо товар має бути переданий за місцезнаходженням товару. Саме такий механізм поставки сторони погодили у додатковій угоді № 1 від 01.03.2025 до договору поставки, визначивши місцем зберігання піску склад ТОВ «БУДІНДУСТРІЯ-СЕРВІС ЛТД» у с. Рожни Броварського району Київської області.
Посилання відповідача на положення національних положень (стандартів) бухгалтерського обліку та припущення щодо можливої оцінки господарської операції податковим органом не спростовують встановлених у цій справі обставин, оскільки предметом розгляду є не податкові наслідки господарської операції та не правильність формування податкового кредиту, а наявність матеріально-правового переходу права на майно, повернення якого визначено судовим рішенням. Водночас надана заявником оборотно-сальдова відомість у сукупності з іншими доказами підтверджує облік у ТОВ «ТД МАКСІГРАН» залишку піску річкового саме у кількості 21 088,300 тон за місцем зберігання, пов`язаним з договором відповідального зберігання № 2/05-2023 від 16.05.2023.
Твердження відповідача про можливу фіктивність або удаваність договору поставки мають припущувальний характер. Матеріали справи не містять судового рішення про визнання договору поставки № 09122024/1 від 09.12.2024 або додаткової угоди № 1 від 01.03.2025 недійсними, а також доказів їх нікчемності. Саме лише припущення сторони про можливу фіктивність правочину не спростовує презумпції його правомірності, встановленої статтею 204 Цивільного кодексу України, і не може бути підставою для відмови у процесуальному правонаступництві.
Не змінює висновків суду апеляційної інстанції і посилання відповідача на подання заяви про перегляд рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 25.03.2026 у справі № 906/1333/24 за нововиявленими обставинами. На момент апеляційного перегляду рішення від 25.03.2026 набрало законної сили, постановою Центрального апеляційного господарського суду від 19.05.2026 залишене без змін, а 28.05.2026 на його виконання видано наказ. Доказів скасування цього рішення, зміни його змісту або зупинення виконання відповідного виконавчого документа матеріали справи не містять.
Таким чином, доводи, наведені у відзиві ТОВ «БУДІНДУСТРІЯ-СЕРВІС ЛТД» від 01.07.2026, не спростовують висновку про те, що надані ТОВ «ТД МАКСІГРАН» докази у своїй сукупності підтверджують перехід до нього права власності на пісок річковий у кількості 21 088,300 тон та похідного права вимагати повернення цього майна від зберігача.
Колегія суддів також погоджується з доводами апелянта про нерелевантність правових висновків Верховного Суду, на які послався суд першої інстанції, у частині, де вони стосуються правовідносин щодо відступлення права вимоги у кредитних зобов`язаннях та необхідності передання документів, що посвідчують відповідні грошові вимоги.
У цій справі предметом виконання є не грошова вимога за кредитним договором, а обов`язок повернути майно з відповідального зберігання. Підставою заявленого правонаступництва є не договір відступлення права вимоги за кредитним зобов`язанням, а перехід права власності на майно, яке підлягає поверненню.
Тому правові висновки, сформульовані у справах щодо відступлення прав вимоги за кредитними або забезпечувальними договорами, не можуть бути механічно перенесені на спірні правовідносини без урахування їх предмета, фактичного складу та правової природи майна, що перебуває на зберіганні.
Водночас загальний підхід Верховного Суду про необхідність встановлення факту переходу матеріального права до правонаступника є застосовним і в цій справі. Саме з цієї позиції колегія суддів оцінює надані заявником докази та доходить висновку, що такий перехід підтверджено належними і достатніми доказами у їх сукупності.
Підсумовуючи наведене, колегія суддів доходить висновку, що місцевий господарський суд правильно визначив загальну правову природу процесуального правонаступництва та необхідність встановлення факту переходу до заявника матеріального права, однак неправильно застосував ці положення до встановлених обставин справи.
Суд першої інстанції обґрунтовано виходив із того, що для заміни стягувача у виконавчому документі заявник має довести факт переходу до нього матеріального права, яке підлягає реалізації шляхом виконання судового рішення.
Водночас суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про недоведеність такого переходу, оскільки надав визначальне значення відсутності окремих доказів оплати товару та не врахував, що за загальним правилом статті 334 Цивільного кодексу України і за умовами договору поставки № 09122024/1 від 09.12.2024 право власності у покупця виникає з моменту передання майна, якщо інше не встановлено договором або законом.
Місцевий господарський суд не врахував положення пункту 3.5 договору поставки, за яким постачальник мав право поставити продукцію покупцю без очікування надходження на свій поточний рахунок оплати повної вартості узгодженої продукції.
Також суд першої інстанції не надав належної оцінки пункту 3.6 договору, відповідно до якого обов`язок постачальника щодо поставки продукції вважається виконаним з моменту надання у розпорядження (передачі) продукції покупцю, а приймання-передача продукції здійснюється шляхом підписання відповідної видаткової накладної уповноваженими представниками сторін.
Таким чином, за умовами договору поставки саме видаткові накладні мають істотне значення для встановлення факту передання продукції покупцю.
Суд першої інстанції також не врахував належним чином значення додаткової угоди №1 від 01.03.2025, якою сторони договору поставки прямо пов`язали поставку піску річкового з місцем його зберігання: с. Рожни Броварського району Київської області, склад ТОВ «БУДІНДУСТРІЯ-СЕРВІС ЛТД», та підтвердили, що цей пісок переданий на зберігання за договором відповідального зберігання майна № 2/05-2023 від 16.05.2023.
Саме ця додаткова угода у поєднанні з видатковими накладними, податковими накладними та оборотно-сальдовою відомістю дозволяє ідентифікувати спірне майно як пісок річковий, що перебуває на відповідальному зберіганні у ТОВ «БУДІНДУСТРІЯ-СЕРВІС ЛТД» і підлягає поверненню за виконавчим документом у справі № 906/1333/24.
Колегія суддів також вважає помилковим висновок суду першої інстанції про те, що акт звірки та оборотно-сальдова відомість не можуть мати доказового значення для вирішення питання про заміну стягувача.
Дійсно, самі по собі зазначені документи не є документами, які безпосередньо оформлюють перехід права власності на товар. Однак процесуальний закон вимагає оцінки доказів не ізольовано, а у їх сукупності.
У цій справі акт звірки підтверджує визнання сторонами договору поставки господарських операцій за накладними № 163-171 і стану взаємних розрахунків за ними, а оборотно-сальдова відомість конкретизує залишок товару, його кількість, вартість і місце обліку.
Зокрема, оборотно-сальдова відомість по рахунку 281 відображає наявність у ТОВ «ТД МАКСІГРАН» залишку піску річкового у кількості 21 088,300 тон на суму 3 357 257, 36 грн за складом у с. Рожни Броварського району Київської області. Ці дані збігаються з обсягом майна, визначеним у виконавчому документі, та з місцем зберігання, погодженим сторонами у додатковій угоді № 1.
За таких обставин висновок суду першої інстанції про відсутність належних доказів переходу права власності на товар не відповідає фактичним обставинам справи та зроблений без належної оцінки всіх доказів у їх взаємному зв`язку.
Колегія суддів також враховує, що первісний стягувач - ТОВ «МАКСІГРАН» - не заперечує проти заміни стягувача, а навпаки, підтверджує перехід права власності на пісок річковий до ТОВ «ТД МАКСІГРАН» і підтримує апеляційну скаргу.
Боржник - ТОВ «БУДІНДУСТРІЯ-СЕРВІС ЛТД» - заперечував проти заяви у суді першої інстанції, однак його заперечення зводяться переважно до незгоди з достатністю доказів, посилань на відсутність оплати, відсутність реорганізації ТОВ «МАКСІГРАН» та припущень щодо мотивів укладення договору поставки.
Наведені заперечення не спростовують установленого судом апеляційної інстанції факту переходу до ТОВ «ТД МАКСІГРАН» права власності на пісок річковий у кількості 21 088,300 тон і похідного права вимагати повернення цього майна від зберігача.
Колегія суддів окремо зазначає, що заміна стягувача у виконавчому документі не покладає на боржника нового обов`язку, не збільшує обсяг його відповідальності та не змінює змісту судового рішення. Боржник зобов`язаний повернути той самий обсяг майна, який визначений рішенням Господарського суду Дніпропетровської області від 25.03.2026 та наказом від 28.05.2026, а саме 21 088,300 тон піску річкового.
Змінюється лише особа стягувача, оскільки після ухвалення судового рішення та видачі наказу право власності на відповідне майно і похідне право вимагати його повернення перейшли від ТОВ «МАКСІГРАН» до ТОВ «ТД МАКСІГРАН».
Відповідно до пунктів 1, 2 частини першої статті 277 Господарського процесуального кодексу України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині є нез`ясування обставин, що мають значення для справи, а також недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими.
Згідно з пунктом 4 частини першої статті 277 Господарського процесуального кодексу України підставою для скасування судового рішення та ухвалення нового рішення є також неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.
У цій справі суд першої інстанції неправильно застосував положення статей 334, 664 Цивільного кодексу України щодо юридичного значення передання майна для переходу права власності, неповно оцінив надані заявником докази за правилами статті 86 Господарського процесуального кодексу України та дійшов помилкового висновку про відсутність правових підстав для заміни стягувача у виконавчому документі.
З огляду на викладене, апеляційна скарга ТОВ «ТД МАКСІГРАН» підлягає задоволенню, ухвала Господарського суду Дніпропетровської області від 11.06.2026 у справі № 906/1333/24 - скасуванню, а заява ТОВ «ТД МАКСІГРАН» про заміну стягувача у виконавчому документі підлягає задоволенню.
Колегія суддів вважає за необхідне замінити стягувача у виконавчому документі, виданому на примусове виконання рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 25.03.2026 у справі № 906/1333/24, а саме Товариство з обмеженою відповідальністю «МАКСІГРАН», на його правонаступника Товариство з обмеженою відповідальністю «ТД МАКСІГРАН».
Колегія суддів також звертає увагу, що в резолютивній частині оскаржуваної ухвали суд першої інстанції, відмовляючи у задоволенні заяви про заміну стягувача, у переліку норм, якими керувався суд, зазначив, зокрема, статтю 344 Господарського процесуального кодексу України.
Водночас питання заміни сторони виконавчого провадження або стягувача у виконавчому документі врегульоване статтею 334 Господарського процесуального кодексу України, на яку суд першої інстанції посилався у мотивувальній частині ухвали.
Зазначення у резолютивній частині ухвали статті 344 Господарського процесуального кодексу України, яка регулює питання судового рішення за результатами розгляду скарги на рішення, дії чи бездіяльність державного виконавця або приватного виконавця, свідчить про неточність у застосованому судом процесуальному обґрунтуванні. Водночас сама по собі така неточність не є визначальною підставою для скасування ухвали, оскільки вирішальним у цій справі є неправильна оцінка судом першої інстанції доказів переходу матеріального права до заявника та помилкове пов`язання переходу права власності виключно з фактом оплати товару.
Інші доводи учасників справи, які не отримали окремої детальної оцінки у цій постанові, колегія суддів урахувала під час апеляційного перегляду. Такі доводи не спростовують висновку суду апеляційної інстанції про те, що ТОВ «ТД МАКСІГРАН» довело перехід до нього права власності на пісок річковий у кількості 21 088,300 тон та похідного права вимагати повернення цього майна від зберігача.
Колегія суддів зазначає, що висновки суду апеляційної інстанції ґрунтуються не на окремому доказі, а на сукупності встановлених обставин: чинному договорі поставки, додатковій угоді, яка ідентифікує місце зберігання товару, видаткових накладних, податкових накладних, акті звірки взаємних розрахунків, оборотно-сальдовій відомості по рахунку 281, а також підтвердженні первісного стягувача щодо переходу права власності на спірний пісок.
Саме така сукупність доказів є достатньою для висновку, що після ухвалення рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 25.03.2026 та видачі наказу від 28.05.2026 у матеріальному правовідношенні відбулася заміна особи, якій належить право вимагати повернення майна з відповідального зберігання.
Таким чином, оскаржувана ухвала не відповідає вимогам законності та обґрунтованості, а тому підлягає скасуванню з прийняттям нового рішення про задоволення заяви ТОВ «ТД МАКСІГРАН» щодо заміни стягувача у виконавчому документі.

Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги.

Відповідно до пункту 2 частини першої статті 275 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове рішення у відповідній частині або змінити рішення.
Згідно з частиною першою статті 277 Господарського процесуального кодексу України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині є, зокрема, нез`ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду встановленим обставинам справи, а також неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.
За результатами апеляційного перегляду колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції неповно з`ясував обставини, які мають значення для правильного вирішення заяви про заміну стягувача у виконавчому документі, не надав належної оцінки доказам у їх сукупності та помилково пов`язав перехід права власності на товар виключно з наявністю доказів його оплати.
Натомість надані ТОВ «ТД МАКСІГРАН» докази у сукупності підтверджують перехід до нього права власності на пісок річковий у кількості 21 088,300 тон, який перебуває на відповідальному зберіганні у ТОВ «БУДІНДУСТРІЯ-СЕРВІС ЛТД» та підлягає поверненню за виконавчим документом у справі № 906/1333/24.
У зв`язку з переходом права власності на зазначене майно до ТОВ «ТД МАКСІГРАН» перейшло і похідне право вимагати повернення цього майна від зберігача, що є достатньою підставою для заміни стягувача у виконавчому документі відповідно до статей 52, 334 Господарського процесуального кодексу України.
З огляду на викладене, апеляційна скарга ТОВ «ТД МАКСІГРАН» підлягає задоволенню, ухвала Господарського суду Дніпропетровської області від 11.06.2026 у справі № 906/1333/24 - скасуванню, а заява ТОВ «ТД МАКСІГРАН» про заміну стягувача у виконавчому документі - задоволенню.

Судові витрати.

Відповідно до статті 123 Господарського процесуального кодексу України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.
Згідно з частинами першою, четвертою статті 129 Господарського процесуального кодексу України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, а судові витрати, пов`язані з переглядом справи в суді апеляційної інстанції, розподіляються судом з урахуванням результатів апеляційного перегляду.
Оскільки за результатами апеляційного перегляду апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «ТД МАКСІГРАН» задоволено, ухвалу Господарського суду Дніпропетровської області від 11.06.2026 у справі № 906/1333/24 скасовано, а заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «ТД МАКСІГРАН» про заміну стягувача у виконавчому документі задоволено, судовий збір за подання апеляційної скарги підлягає покладенню на Товариство з обмеженою відповідальністю «БУДІНДУСТРІЯ-СЕРВІС ЛТД».
Судові витрати, понесені Товариством з обмеженою відповідальністю «ТД МАКСІГРАН» у зв`язку з поданням апеляційної скарги, підлягають стягненню з Товариства з обмеженою відповідальністю «БУДІНДУСТРІЯ-СЕРВІС ЛТД» на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ТД МАКСІГРАН» у розмірі сплаченого судового збору за подання апеляційної скарги.
Керуючись статтями 52, 73, 74, 76-79, 86, 123, 129, 234, 235, 269, 270, 271, 275, 277, 281-284, 287, 288, 334 Господарського процесуального кодексу України, Центральний апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «ТД МАКСІГРАН» задовольнити.
Ухвалу Господарського суду Дніпропетровської області від 11.06.2026 у справі №906/1333/24 скасувати.
Заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «ТД МАКСІГРАН» про заміну стягувача у виконавчому документі задовольнити.
Замінити стягувача у виконавчому документі, виданому на примусове виконання рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 25.03.2026 у справі № 906/1333/24, а саме Товариство з обмеженою відповідальністю «МАКСІГРАН» (ідентифікаційний код 38684795) на його правонаступника - Товариство з обмеженою відповідальністю «ТД МАКСІГРАН» (02090, м. Київ, Харківське шосе, будинок 17-А, офіс 3, ідентифікаційний код 45330135).
Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «БУДІНДУСТРІЯ-СЕРВІС ЛТД» на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ТД МАКСІГРАН» судовий збір за подання апеляційної скарги у розмірі 2 662, 40 грн.
Видачу наказу, з урахуванням відповідних реквізитів, доручити Господарському суду Дніпропетровської області.
Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення та може бути оскаржена у касаційному порядку у строки, передбачені статтею 288 Господарського процесуального кодексу України.
Повна постанова складена та підписана 02.07.2026

Головуючий суддя Л.В. Андрейчук

Суддя А.М. Висоцький

Суддя Г.В. Левшина