СВЯТОШИНСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М. КИЄВА  
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

ун. № 759/27514/24
пр. № 2/759/431/26
25 березня 2026 року Святошинський районний суд м. Києва
під головуванням судді П`ятничук І.В., 
при секретарі судового засідання Кульбовської В.В.,
за участю позивача ОСОБА_1 ,
представника позивача ОСОБА_2 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в порядку загального позовного провадження в приміщенні суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , третя особа: державний нотаріус Дванадцятої київської державної нотаріальної контори Мельник Марія Петрівна про визнання права власності в порядку спадкування,

ВСТАНОВИВ: 

Позивач ОСОБА_1 20.12.2024 року звернулась до Святошинського районного суду м. Києва з позовом до ОСОБА_3 , третя особа: державний нотаріус Дванадцятої київської державної нотаріальної контори Мельник Марія Петрівна про визнання права власності в порядку спадкування, яким просить визнати за ОСОБА_1 , право власності у зв?язку з спадкуванням, як за єдиним спадкоємцем після смерті ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 на наступне майно: 1/4 частки квартири під номером АДРЕСА_1 ; 1/2 частини квартири під номером 
АДРЕСА_2 ; 1/2 частину автомобіля марки ВАЗ модель 21061, 1984 р. випуску, шасі № НОМЕР_1 , тип Т3 легковий седан, реєстраційний номер НОМЕР_2 , зареєстрований 11.01.2004 р.; 1/2 частину грошових внесків з відповідними відсотками та компенсаціями, що зберігаються у АТ «Державний ощадний банк» у наступній установі філії - ??Головне управління по м. Києву та Київській області АТ «Ощадбанк» у ТВБВ № 10026/0129 на рахунках: № НОМЕР_3 (компенсація 1997 р.), № НОМЕР_5 (компенсація 1997 р.); гаражний бокс під номером НОМЕР_4 , Кооператив по будівництву та експлуатації індивідуальних гаражів «Наука», який знаходиться за адресою: м. Київ, вул. Доброхотова Академіка, 3-А.
Свої вимоги обґрунтовує тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер чоловік позивача ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . 
На момент смерті позивач разом з чоловіком проживали за адресою: АДРЕСА_3 .
Зазначила, що в даній квартирі був зареєстрований відповідач ОСОБА_3 , однак з 2007 року не проживав в ній. 
Вказала, що 23.01.2024 року державним нотаріусом Дванадцятої київської державної нотаріальної контори було заведено спадкову справу за її заявою про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_4 . 
Спадкова маса складається з: 1/2 частини квартири під номером АДРЕСА_1 ; квартири під номером АДРЕСА_2 ; автомобіля марки ВАЗ модель 21061, 1984 р. випуску, шасі № НОМЕР_1 , тип Т3 легковий седан, реєстраційний номер НОМЕР_2 , зареєстрований 11.01.2004 р.; грошових внесків з відповідними відсотками та компенсаціями, що зберігаються у АТ «Державний ощадний банк» у наступній установі філії - ??Головне управління по м. Києву та Київській області АТ «Ощадбанк» у ТВБВ № 10026/0129 на рахунках: № НОМЕР_3 (компенсація 1997 р.), № НОМЕР_5 (компенсація 1997 р.); гаражного боксу під номером НОМЕР_4 , Кооператив по будівництву та експлуатації індивідуальних гаражів «Наука», який знаходиться за адресою: м. Київ, вул. Доброхотова Академіка, 3-А.
Крім того, зазначила, що 17.10.2024 року державним нотаріусом Дванадцятої київської державної нотаріальної контори їй було видано свідоцтво про право на спадщину за законом на 1/2 частку спадкового майна, а саме: 1/4 частку квартири під номером АДРЕСА_1 ; 1/2 частини квартири під номером АДРЕСА_2 ; 1/2 частину автомобіля марки ВАЗ модель 21061, 1984 р. випуску, шасі № НОМЕР_1 , тип Т3 легковий седан, реєстраційний номер НОМЕР_2 , зареєстрований 11.01.2004 р.; 1/2 частину грошових внесків з відповідними відсотками та компенсаціями, що зберігаються у АТ «Державний ощадний банк» у наступній установі філії - ??Головне управління по м. Києву та Київській області АТ «Ощадбанк» у ТВБВ № 10026/0129 на рахунках: № НОМЕР_3 (компенсація 1997 р.), № НОМЕР_5 (компенсація 1997 р.).
Зазначила, щодо видачі свідоцтва про право на спадщину на гаражний бокс під номером НОМЕР_4, Кооператив по будівництву та експлуатації індивідуальних гаражів «Наука», який знаходиться за адресою: м. Київ, вул. Доброхотова Академіка, 3-А, державним нотаріусом було винесено постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії.
Вказала, що 17.10.2024 року державним нотаріусом Дванадцятої київської державної нотаріальної контори їй було винесено постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії та видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на іншу частину спадкового майна, у зв`язку з фактичним прийняттям спадщини після ОСОБА_4 його сином спадкоємцем першої черги ОСОБА_3 .
Посилаючись на ст.ст. 1221, 1261, 1268, 1269 ЦК України, просила задовольнити позовні вимоги.
Ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 06.01.2025 року по справі було відкрито провадження та розгляд справи вирішено проводити за правилами загального позовного провадження.
В судовому засіданні позивач та її представник позовні вимоги підтримали, просили задовольнити, посилаючись на обставини викладені у позові.
Відповідач в судове засідання не з`явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, відзив на позов не подав.
Представник Дванадцятої київської державної нотаріальної контори в судове засідання не з`явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, подав до суду заяву, якою просить розгляд справи провити за відсутності їхнього представника.
Дослідивши матеріали справи, вислухавши думку позивача та її представника, оцінивши зібрані по справі докази, суд прийшов до висновку, що позов не підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав.
Згідно ч.1 ст.76 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Відповідно до ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Відповідно до свідоцтва про шлюб ОСОБА_4 та ОСОБА_1 з 15.04.2006 року перебували в зареєстрованому шлюбі, про що свідчить актовий запис № 359.
ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , про що свідчить актовий запис № 1233.
Після смерті ОСОБА_4 відкрилась спадщина, яка складається з: 1/2 частини квартири під номером АДРЕСА_1 ; квартири під номером АДРЕСА_2 ; автомобіля марки ВАЗ модель 21061, 1984 р. випуску, шасі № НОМЕР_1 , тип Т3 легковий седан, реєстраційний номер НОМЕР_2 , зареєстрований 11.01.2004 р.; грошових внесків з відповідними відсотками та компенсаціями, що зберігаються у АТ «Державний ощадний банк» у наступній установі філії - ??Головне управління по м. Києву та Київській області АТ «Ощадбанк» у ТВБВ № 10026/0129 на рахунках: № НОМЕР_3 (компенсація 1997 р.), № НОМЕР_5 (компенсація 1997 р.); гаражного боксу під номером НОМЕР_4 , Кооператив по будівництву та експлуатації індивідуальних гаражів «Наука», який знаходиться за адресою: м. Київ, вул. Доброхотова Академіка, 3-А.
23.01.2024 року позивач ОСОБА_1 звернулась до Дванадцятої київської державної нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини.
17.10.2024 року державним нотаріусом Дванадцятої київської державної нотаріальної контори Федоренко Т.І. було видано свідоцтво про право на спадщину за законом на 1/2 частину квартири під номером АДРЕСА_2 ; свідоцтво про право власності на 1/2 частку квартири під номером АДРЕСА_1 ; свідоцтво про право на спадщину за законом на 1/4 частку квартири під номером АДРЕСА_1 ; свідоцтво про право на спадщину за законом на 1/2 частину автомобіля марки ВАЗ модель 21061, 1984 р. випуску, шасі № НОМЕР_1 , тип Т3 легковий седан, реєстраційний номер НОМЕР_2 , зареєстрований 11.01.2004 р.; свідоцтво про право на спадщину за законом на 1/2 частину грошових внесків з відповідними відсотками та компенсаціями, що зберігаються у АТ «Державний ощадний банк» у наступній установі філії - ??Головне управління по м. Києву та Київській області АТ «Ощадбанк» у ТВБВ № 10026/0129 на рахунках: № НОМЕР_3 (компенсація 1997 р.), № НОМЕР_5 (компенсація 1997 р.).
Постановою державного нотаріуса Дванадцятої київської державної нотаріальної контори від 17.10.2024 року позивачу ОСОБА_1 було відмовлено у вчиненні нотаріальної дії щодо видачі свідоцтва про право власності на спадщину за законом на її ім`я на 1/4 частку квартири під номером АДРЕСА_1 ; 1/2 частину квартири під номером АДРЕСА_2 ; 1/2 частину автомобіля марки ВАЗ модель 21061, 1984 р. випуску, шасі № НОМЕР_1 , тип Т3 легковий седан, реєстраційний номер НОМЕР_2 , зареєстрований 11.01.2004 р.; 1/2 частину грошових внесків з відповідними відсотками та компенсаціями, що зберігаються у АТ «Державний ощадний банк» у наступній установі філії - ??Головне управління по м. Києву та Київській області АТ «Ощадбанк» у ТВБВ № 10026/0129 на рахунках: № НОМЕР_3 (компенсація 1997 р.), № НОМЕР_5 (компенсація 1997 р.) у зв`язку з фактичним прийняттям спадщини після ОСОБА_4 його сином спадкоємцем першої черги ОСОБА_3 . 
Крім того, постановою державного нотаріуса Дванадцятої київської державної нотаріальної контори від 17.10.2024 року позивачу ОСОБА_1 було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на її імя на цілий гаражний бокс під № НОМЕР_4 , Кооперативу по будівництву та експлуатації індивідуальних гаражів «Наука», який знаходиться за адресою: м. Київ, вул. Доброхотова Академіка, 3-А, у зв`язку з втратою оригіналу спадкової справи №1313/2003 після смерті ОСОБА_5 та неможливістю вчинити будь-яку нотаріальну дію по даній спадковій справі, а також у зв`язку з фактичним прийняттям спадщини після ОСОБА_4 його сином спадкоємцем першої черги ОСОБА_3 . 
Згідно ст.ст.1216, 1218 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.
Статтею 1217 ЦК України визначено, що спадкування здійснюється за заповітом або за законом.
Згідно ч. 2 ст. 1220 ЦК України, часом відкриття спадщини є день смерті особи.
Відповідно до ч.1 ст.1222 ЦК України, спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини.
Згідно ч.ч.1,3 ст.1223 ЦК України, право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини.
Статтею 1233 ЦК України встановлено, що заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті.
Частина 3 статті 1268 ЦК України передбачає, що спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.
Матеріали справи не місять відмови ОСОБА_3 від спадщини після смерті ОСОБА_4 .
Відповідно до ст.1296 ЦК України, спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину.
Стаття 392 ЦПК України передбачає, що власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.
Згідно ч.1,3 ст.1269 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину.
Згідно ч. 1 ст. 1298 ЦК України, свідоцтво про право на спадщину видається спадкоємцям після закінчення шести місяців з дня відкриття спадщини.
Згідно роз`яснень, викладених у пункті 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування», у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку.
Відповідно до вимог статті 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.
Відповідно до ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.
Згідно зі ст. 55 Конституції України права та свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.
Основні засади судочинства, встановлені ч. 2 ст. 129 Конституції України, доповнюють основоположний принцип верховенства права, який визнається і діє в Україні відповідно до ст. 8 Основного Закону. Ця норма є визначальною у системі державної політики щодо захисту прав та свобод людини і громадянина.
Отже, основними елементами конституційного принципу верховенства права є справедливість, рівність, правова визначеність.
Зазначені конституційні положення кореспондуються з положеннями ст. ст. 2 та 4 ЦПК України та ст. 15 ЦК України.
За правилами частин першої та другої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.
За змістом частини третьої даної статті однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства є верховенство права.
В абзаці 10 пункту 9 Рішення Конституційного Суду України від 30 січня 2003 року № 3-рп/2003 зазначено, що правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах.
Статтею першою Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР "Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції" (далі - Конвенція) передбачено, що Високі Договірні Сторони гарантують кожному, хто перебуває під їхньою юрисдикцією, права і свободи, визначені в розділі I цієї Конвенції.
За змістом пункту 1 статті 6 Конвенції кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.
Згідно з практикою Європейського суду з прав людини у статті 6 Конвенції закріплено такі елементи права на судовий захист, як право на розгляд справи; справедливість судового розгляду; публічність розгляду справи та проголошення рішення; розумний строк розгляду справи; розгляд справи судом, встановленим законом; незалежність і безсторонність суду.
Справедливий розгляд справи включає в себе такі аспекти належного відправлення правосуддя, як право на доступ до правосуддя, рівність сторін, змагальний характер судового розгляду справи, обґрунтованість судового розгляду.
Статтею 13 Конвенції передбачено, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.
Право на ефективний судовий захист закріплено також у статті 2 Міжнародного пакту про громадянські та політичні права 1966 року.
При цьому під ефективним засобом (способом) слід розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект.
Таким чином, ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам.
Відповідно до сталої практики ЄСПЛ вимога законності, яка випливає з Конвенції, означає вимогу дотримання відповідних положень національного закону і принципу верховенства права(п. 42 рішення у справі «Ентрік проти Франції» від 22 вересня 1994 року). Хоча проблему відносно тлумачення національного законодавства мають вирішувати передусім національні органи влади, зокрема суди, завдання Суду полягає в тому, щоб з`ясувати, чи не суперечить результат такого тлумачення положенням Конвенції (п.50 рішення у справі «Кушоґлу проти Болгарії» від 10 травня 2007 року). Отже, хоча Суд має лише обмежену компетенцію з перевірки дотримання національного законодавства, він може сформулювати відповідні висновки за Конвенцією, якщо встановить, що при застосуванні закону в тій чи іншій справі національні суди припустилися явної помилки або застосували його так, щоб ухвалити свавільне рішення (рішення у справах «Компанія «Анхойзер Буш» проти Португалії», п.83, «Кузнєцов та інші проти Росії», пп. 70-74 і 84 від 11 січня 2007 року), «Педурару проти Румунії», (п. 98, 2005), «Совтрансавто Холдинг» проти України» (пп. 79, 97 і 98, 2002VII), «Беєлєр проти Італії» ( п. 108, ECHR 2000I), «Кушоґлу проти Болгарії» (пп. 50-52), а також рішення у справі «Цирліс і Кулумпас проти Греції» від 29 травня 1997 року, 1997III, пп. 59-63).
Завданням цивільного судочинства є саме ефективний захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Такий захист можливий за умови, що права, свободи чи інтереси позивача власне порушені, а учасники використовують цивільне судочинство для такого захисту (постанова Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 05 вересня 2019 року в справі № 638/2304/17 (провадження № 61-2417сво19)).
Спосіб захисту порушеного права повинен бути таким, що найефективніше захищає або відновляє порушене право позивача, тобто повинен бути належним. Належний спосіб захисту повинен гарантувати особі повне відновлення порушеного права та/або можливість отримання нею відповідного відшкодування (пункт 8.54 постанови Великої Палати Верховного Суду від 11 січня 2022 року в справі № 910/10784/16 (провадження № 12-30гс21)).
Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення в нотаріальному порядку.
Однак, обраний ОСОБА_1 спосіб захисту свого порушеного права та позовні вимоги, які позивач просить задовольнити, не відповідають обставинам, які були встановлені судом, оскільки позивачем залишено поза увагою обґрунтування нотаріуса за якими відмовлено у вчинені нотаріальної дії.
З огляду на викладене у задоволенні позову ОСОБА_1 слід відмовити, у зв`язку із застосуванням позивачем неефективного способу захисту, що є самостійною підставою для відмови у задоволенні позову.
Відповідно до частин першої другої статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову на відповідача; 2) у разі відмови в позові на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Оскільки у задоволенні позову відмовлено, то судові витрати позивача залишаються за ним.
Керуючись ст.ст. 392, 1216,1217, 1218, 1220, 1233, 1296, 1269, 1298 ЦК України, ст.ст. 12, 13, 81, 89, 133, 247, 259, 263, 264-265, 273, 280,354 ЦПК України, суд,

УХВАЛИВ:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , третя особа: державний нотаріус Дванадцятої київської державної нотаріальної контори Мельник Марія Петрівна про визнання права власності в порядку спадкування - відмовити.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.
Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Рішення суду може бути оскаржене до Київського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя:    І.В. П`ятничук