ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ 
8-й під`їзд, Держпром, майдан Свободи, 5, м. Харків, 61022 
тел. приймальня (057) 705-14-14, тел. канцелярія 705-14-41, факс 705-14-41 
_______________________________________________________________________

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"29" червня 2026 р.	м. Харків	Справа № 922/1217/26	

Господарський суд Харківської області у складі:
судді Жиляєва Є.М. 

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження справу 
за позовом 	Управління освіти Ізюмської міської ради (64300, Харківська обл., м. Ізюм, вул. Васильківського, 4) 	
до 	Квартирно-експлуатаційного відділу міста Харків (61024, м. Харків, вул. Г. Сковороди, 61) 	
про 	стягнення 414654,54 грн. 	
без виклику учасників справи

ВСТАНОВИВ:

Позивач, Управління освіти Ізюмської міської ради звернулось до Господарського суду Харківської області з позовом до відповідача - Квартирно-експлуатаційного відділу міста Харків, в якому просить суд стягнути з відповідача на свою користь в рахунок компенсації витрат Балансоутримувача на комунальну послугу з постачання електричної енергії та послуги з розподілу та перетину електричної енергії кошти в сумі 406018,83 основного боргу за спожиту електроенергію та послуги з розподілу електричної енергії, інфляційні витрати в сумі 5298,57 грн. та 3% річних в сумі 3337,14 грн., що разом складає 414654,54 грн.
Також до стягнення заявлені судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 4975,86 грн.
Ухвалою господарського суду Харківської області від 13.04.2026 позовну заяву прийнято судом до розгляду, відкрито провадження у справі та залучено Виконавчий комітет Ізюмської міської ради (64309, Харківська обл., м. Ізюм, Площа Центральна, 1) до участі у справі третьою особою, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні позивача. Приймаючи до уваги малозначність справи в розумінні ч. 5 ст. 12 ГПК України, враховуючи ціну позову, характер спірних правовідносин та предмет доказування, господарським судом вирішено розгляд справи здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін, у зв`язку з чим надано відповідачу строк для подання відзиву на позовну заяву, позивачу - для подання відповіді на відзив, а третій особі - для подання письмових пояснень.
16.04.2026 через загальний відділ діловодства суду через підсистему "Електронний суд" від відповідача надійшов відзив на позовну заяву (вх. №9222), в якому відповідач зазначає, зокрема про те, що спірні правовідносини виникли з багатостороннього договору оренди №660 від 15.09.2025 та похідного договору про відшкодування витрат за спожиту електричну енергію №115/25 від 21.12.2025. Такі договори не містять умов щодо нарахування 3% річних та інфляційних втрат, а відтак заявлені позовні вимоги у цій частині є безпідставними. Відповідачем також зазначено про те, що в додатках до позовної заяви відсутні докази звернення позивача до відповідача із пакетом документів, необхідних для здійснення відшкодування спожитої електроенергії. Позивач не звертався за відшкодуванням у встановлені розумні строки, коли Відповідач мав можливість оплатити за взятими на себе зобов`язаннями по Договору інакше як за рішенням суду, оскільки Відповідач є бюджетною установою, яка здійснює видатки виключно в межах затверджених бюджетних асигнувань.
Вищевказаний відзив на позовну заяву досліджено та приєднано до матеріалів справи.
21.04.2026 через загальний відділ діловодства суду через підсистему "Електронний суд" від позивача надійшла відповідь на відзив (вх. №9581), в якій вказує на те, що відповідно до умов договору оренди №660 від 15.09.2025 на Відповідача покладено обов`язок здійснювати оплату витрат за спожиту електричну енергію. Позивач зазначає, що на виконання вказаного договору Користувачем фактично споживалась електрична енергія, що підтверджується актами фіксації показників лічильників та актами виконаних робіт, які підписані уповноваженими особами, а також розрахунками обсягів споживання та тарифів постачальника. Таким чином, на думку Позивача, факт надання послуг та їх вартість є належно доведеними. Позивачем зазначено на дотриманні договірного порядку документального оформлення витрат, оскільки всі необхідні документи (акти, рахунки, підтвердження від постачальника електроенергії) були своєчасно надані Користувачу, який, у свою чергу, їх підписував та передавав Відповідачу. Також позивач заперечує щодо аргументів Відповідача щодо відсутності вини, зазначаючи, що прострочення виконання грошового зобов`язання саме по собі є підставою для застосування відповідальності, незалежно від причин, у тому числі бюджетного фінансування.
Відповідь на відзив (вх. №9581) досліджено та приєднано до матеріалів справи.
25.06.2026 через загальний відділ діловодства суду через підсистему "Електронний суд" від позивача надійшли додаткові пояснення (вх. №15491), які досліджено та приєднано до матеріалів справи.
09.06.2026 через загальний відділ діловодства суду через підсистему "Електронний суд" від позивача надійшли додаткові пояснення (вх. №13946), які досліджено та приєднано до матеріалів справи.
З метою повідомлення сторін про розгляд даної справи, судом було направлено копії ухвали про відкриття провадження у справі учасникам справи.
Позивач про розгляд справи повідомлений своєчасно та належним чином, про що свідчить наявна в матеріалах справи довідка про доставку електронного листа, а саме "Ухвала про відкриття провадження (спрощене)" від 13.04.2026 до електронного кабінету позивача підсистеми "Електронний суд" єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи (ЄСІТС).
Відповідач про розгляд справи повідомлений своєчасно та належним чином, про що свідчить наявна в матеріалах справи довідка про доставку електронного листа, а саме "Ухвала про відкриття провадження (спрощене)" від 13.04.2026 до електронного кабінету відповідача підсистеми "Електронний суд" єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи (ЄСІТС).
Третя особа про розгляд справи повідомлена своєчасно та належним чином, про що свідчить наявна в матеріалах справи довідка про доставку електронного листа, а саме "Ухвала про відкриття провадження (спрощене)" від 13.04.2026 до електронного кабінету третьої особи підсистеми "Електронний суд" єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи (ЄСІТС).
Відповідно до ч. 5 ст. 252 ГПК України, суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої із сторін про інше. Будь-яких заяв або клопотань, про можливість подання яких було роз`яснено ухвалою Господарського суду Харківської області від 13.04.2026, на адресу суду від учасників справи не надходило, як і не надходило клопотання про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням сторін відповідно до ст. 252 ГПК України.
Положеннями частини другої статті 14 ГПК України передбачено, що учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій (частини третя статті 13 ГПК України).
Обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч. 1 ст. 6 даної Конвенції (§ 66 69 рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 у справі "Смірнова проти України").
Отже, матеріали справи свідчать про те, що судом було створено всім учасникам судового процесу належні умови для доведення останніми своїх правових позицій та надання ними доказів, які, на їх думку, є достатніми для обґрунтування своїх вимог та заперечень. Окрім того, судом було вжито всіх заходів, в межах визначених чинним законодавством повноважень, щодо всебічного, повного та об`єктивного дослідження всіх обставин справи.
За висновками суду, в матеріалах справи достатньо документів, які мають значення для правильного вирішення спору, внаслідок чого справа може бути розгляну за наявними матеріалами справи.
Згідно з ч. 4 ст. 240 ГПК України, у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд підписує рішення (повне або скорочене) без його проголошення.
Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне.
Матеріалами справи встановлено, що 15.09.2025 на підставі розпорядження начальника Ізюмської міської військової адміністрації Ізюмського району Харківської області №0190-ВС від 29.01.2024 року було укладено тристоронній Договір № 660 між: 1. Управлінням освіти Ізюмської міської ради (надалі Балансоутримувач) код ЄДРПОУ 02146245 юридична адреса вул. Васильківського,4, місто Ізюм, Харківська область, поштовий індекс 64300 в особі начальника управління Безкоровайного Олексія Вікторовича, що діє на підставі Положення про Управління освіти Ізюмської міської ради, затвердженого рішенням 11 сесії Ізюмської міської ради 8 скликання від 25.05.2021 року № 0312, розпорядження Ізюмського міського голови від 28.08.2018 року №167-к про призначення на посаду начальника Управління освіти Ізюмської міської ради та розпорядження начальника Ізюмської міської військової адміністрації Ізюмського району Харківської області від 29.01.2024 року №0190-ВС про надання дозволу на укладання Договору спільного тимчасового безоплатного користування нерухомим майном, що належить до комунальної власності Ізюмської міської територіальної громади. 
Військовою частиною НОМЕР_1 код ЄДРПОУ НОМЕР_2 в особі командира, що діє на підставі Положення (Користувач).
Квартирно-експлуатаційний відділ м. Харків (Платник) в особі ТВО начальника,.
Згідно акту приймання передачі нерухомого майна, що належить до комунальної власності Ізюмської міської територіальної громади від 15.04.2025 року № 660 Управлінням освіти Ізюмської міської ради передало а Військова частина НОМЕР_1 відповідно до Договору №660 від 15.09.2025 року спільного тимчасового безоплатного користування нерухомим майном прийняла нерухоме майно - нежитлові приміщення: загальною площею 2167,6 кв. м., на земельній ділянці площею 2,4591га. Показники лічильника електроенергії на момент укладання договору №46249 - 473182; №521891 - 015985. 
Додатковою угодою №1 від 23.12.2025 року строк дії договору продовжено до 31.12.2026 року. 
Сторони також домовились про те, що керуючись ч.3 ст. 631 ЦК України про розповсюдження умов договору на правовідносини сторін що виникли з 20.08.2025 року. 
Вищевказаний Договір сформований на підставі типового Договору “Про спільне володіння та користування неподільним і загальним майном”, затвердженим Постановою КМУ від 08.04.2009 року № 326. 
Договір від 15.09.2025 № 660 підписаний між сторонами 15.09.2025, але умови даного договору, відповідно до ч. 3 ст. 631 Цивільного кодексу України, розповсюджується на відносини, що виникли між сторонами з 20.08.2025 року. Предметом регулювання даного Договору є відшкодування відповідачем витрат понесених позивачем з оплати постачання електричної енергії, що була спожита стороною -2 по договору у зв`язку з розміщенням у нежитлових приміщеннях, які передані у користування позивачем на безоплатній основі. 
Частиною 3 ст. 631 Цивільного кодексу України передбачено, що сторони можуть встановити, що умови договору застосовуються до відносин між ними, які виникли до його укладення. Додатковою угодою №1 від 23.12.2025 року строк дії договору продовжено до 31.12.2026 року. 
Договір № 660 про спільне тимчасове безоплатне користування нерухомим майном, підписаний між сторонами 15.09.2025 містить чітко узгоджену позицію щодо відшкодування вартості комунальних послуг, таке зобов`язання чітко передбачено у п. 3.2 Договору. 
Відповідач згідно п. п. 3.3 Договору Підставами для відшкодування, відповідач визначив своїм листом на адресу позивача, а саме: виставлені рахунки постачальником електричної енергії АТ “Харківобленерго” за спожиту електроенергію та послуги з розподілу електричної енергії, яка надає комунальні послуги Позивачу або акти виконаних робіт та фіксації показників приладів обліку , що складаються між позивачем і постачальником електричної енергії і надсилаються ним разом з рахунками виставленими постачальними організаціями. (Акти фіксації показників приладів обліку та акти виконаних робіт додаються.) 
Договір №115/25 від 01.12.2025 року на відшкодування витрат за спожиту електричну енергію Користувачем та за послуги з розподілу електричної енергії укладено між Балансоутримувачем та Користувачем скріплений підписом та печаткою що свідчить про дійсність даного правочину. 
Позивачем у позові зазначено, що в порушення порядку укладення Договорів та умов Договору про спільне користування саме Відповідач як сторона цього Договору не скріпив даний правочин підписом та печаткою. 
Позивачем у позові зазначено, що такі дії Відповідача є зловживанням своїми правами з метою ухилення від зобов`язань за Договором. 
Копія договору на відшкодування витрат за спожиту електричну енергію Користувачем та послуги з розподілу електричної енергії з додатками, акти фіксації показників лічильників та актів виконаних робіт, додаються. 
Разом з тим Відповідач до жовтня 2025 року на виконання вищезазначеного Договору належним чином виконував свої обов`язки щодо оплати комунальних послуг використаної електроенергії та розподілу електричної енергії, але станом на 30.03.2026 за використані у жовтні, листопаді та грудні 2025 року 32616кВт електроенергії, розподілу та перетікання електричної енергії не оплатив, чим грубо порушив умови п. п. 3.2,3.3 Договору про спільне користування нерухомим майном Позивача. 
Отже, позивачем зазначено, що загальна сума боргу відповідача за жовтень, листопад та грудень 2025 року з урахування положень ч.2 ст. 625 ЦК України складає 414654,54грн., з яких основний борг за спожиту електричну енергію та послуг з розподілу електричної енергії в сумі 406018,83 грн.
У зв`язку з наявною заборгованістю, відповідачу було направлено претензійний лист №263 від 17.02.2026 з пропозицією сплатити суму заборгованості за спожиті комунальні послуги за спожиту електричну енергію та послуги з розподілу відповідно до Договору від 15.09.2025№ 660 у добровільному порядку. 
До претензійного листа було додано весь пакет документів з доказами отриманих комунальних послуг додані всі копії виставлених рахунків постачальними організаціями які надають комунальні послуги та акти виконаних робіт. 
Відповідач на лист претензію станом 08.04.2026 року відповіді не надав. Проігнорував також направлений на його адресу акт звірки станом на 01.01.2026 року 
Отже, відповідач у місячний термін на претензію не відповів, заборгованість по відшкодуванню комунальних послуг не сплатив.
Такі обставини на думку позивача свідчать про порушення його прав та охоронюваних законом інтересів і є підставою для їх захисту шляхом вжиття наведених у позові способів захисту права.
Надаючи правову кваліфікацію викладеним обставинам, з урахуванням фактичних та правових підстав позовних вимог, суд виходить з наступного.
Відповідно до ст. 6, 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності і справедливості.
Згідно зі ст. 628 ЦК України, зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
У відповідності до ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Згідно статей 525, 526 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Згідно з п. 6,7 ч. 1 ст. 2 БК України, бюджетне асигнування - повноваження розпорядника бюджетних коштів, надане відповідно до бюджетного призначення, на взяття бюджетного зобов`язання та здійснення платежів, яке має кількісні, часові та цільові обмеження; бюджетне зобов`язання - будь-яке здійснене відповідно до бюджетного асигнування розміщення замовлення, укладення договору, придбання товару, послуги чи здійснення інших аналогічних операцій протягом бюджетного періоду, згідно з якими необхідно здійснити платежі протягом цього ж періоду або у майбутньому.
Згідно зі ст. 3 БК України передбачено, що бюджетний період для всіх бюджетів, що складають бюджетну систему України, становить один календарний рік, який починається 1 січня кожного року і закінчується 31 грудня того ж року.
Відповідно до Конституції України, бюджетний період для Державного бюджету України за особливих обставин може бути іншим, ніж передбачено частиною 1 цієї статті. Особливими обставинами, за яких Державний бюджет України може бути затверджено на інший, ніж передбачено частиною 1 цієї статті, бюджетний період, є: 1) введення воєнного стану; 2) оголошення надзвичайного стану в Україні. У разі затвердження Державного бюджету України на інший, ніж передбачено частиною першою цієї статті, бюджетний період місцеві бюджети мають бути затверджені на такий самий період. Для середньострокового бюджетного планування середньостроковий період включає плановий та наступні за плановим два бюджетні періоди.
За приписами ч. 1 ст. 48 БК України, розпорядники бюджетних коштів беруть бюджетні зобов`язання та здійснюють платежі тільки в межах бюджетних асигнувань, встановлених кошторисами, враховуючи необхідність виконання бюджетних зобов`язань минулих років; довгострокових зобов`язань за енергосервісом, узятих на облік органами Казначейства України; довгострокових зобов`язань у рамках державно-приватного партнерства, узятих на облік органами Казначейства України; середньострокових зобов`язань за договорами щодо забезпечення судноплавного стану внутрішніх водних шляхів та судноплавних шлюзів; середньострокових зобов`язань у сфері охорони здоров`я; середньострокових зобов`язань за договорами на будівництво, реконструкцію, ремонт і утримання автомобільних доріг; щодо завдань (проектів) Національної програми інформатизації - після їх погодження з Генеральним державним замовником Національної програми інформатизації.
Довгострокове зобов`язання за енергосервісом на підставі документального підтвердження в установленому порядку скорочення обсягів споживання комунальних послуг та енергоносіїв і видатків на їх оплату за звітний період (порівняно з такими обсягами (видатками), які були б спожиті (здійснені) за відсутності енергосервісу) набуває статусу бюджетного зобов`язання у сумі, визначеній згідно з умовами договору енергосервісу виходячи з цін (тарифів), діючих у періоді, за який здійснюється розрахунок, у межах фактичного скорочення таких видатків.
Відповідно до ст. 49 БК України, розпорядник бюджетних коштів після отримання товарів, робіт і послуг відповідно до умов взятого бюджетного зобов`язання приймає рішення про їх оплату та надає доручення на здійснення платежу органу Казначейства України, якщо інше не передбачено бюджетним законодавством, визначеним п. 5 ч. 1 ст. 4 цього Кодексу. Казначейство України здійснює платежі за дорученнями розпорядників бюджетних коштів у разі: 1) наявності відповідного бюджетного зобов`язання для платежу у бухгалтерському обліку виконання бюджету; 2) наявності затвердженого в установленому порядку паспорта бюджетної програми; 3) наявності у розпорядників бюджетних коштів відповідних бюджетних асигнувань.
Згідно зі ст. 51 БК України, розпорядники бюджетних коштів забезпечують у повному обсязі проведення розрахунків за електричну та теплову енергію, водопостачання, водовідведення, природний газ, інші енергоносії, комунальні послуги та послуги зв`язку, які споживаються бюджетними установами, та укладають договори за кожним видом відповідних послуг у межах бюджетних асигнувань, затверджених у кошторисі.
Судом встановлено, що зміст договору про відшкодування витрат за спожиту електричну енергію та за послуги з розподілу електричної енергії передбачає відшкодування відповідачем всіх витрат на комунальні послуги, які були отримані орендарем за договором № 660 спільного тимчасового безоплатного користування нерухомим майном від 15.09.2025.
Таким чином, оскільки плата за саму діяльність позивача умовами договору не передбачена, то за своєю правовою природою укладений між сторонами правочин має ознаки договору про безоплатне надання послуг (див. постанову Верховного Суду від 01.06.2021 у справі № 916/770/19).
Згідно зі ст. 904 ЦК України за договором про безоплатне надання послуг замовник зобов`язаний відшкодувати виконавцеві усі фактичні витрати, необхідні для виконання договору.
Обов`язок відшкодувати виконавцеві всі фактичні витрати, необхідні для виконання договору про безоплатне надання послуг, ґрунтується на презумпції відплатності договорів про надання послуг.
Обсяг споживання електричної енергії та обсяг послуг з розподілу електричної енергії, що були отримані третьою особою у період з жовтня по грудень 2025 року у розмірі 414654,54 грн підтверджуються підписаними уповноваженими представниками сторін актами фіксації показників лічильника електричної енергії до договору №115/25 від 01.12.2025 про відшкодування витрат за спожиту електричну енергію та послуги з розподілу електричної енергії/перетікання реактивної енергії та актом виконаних робіт (наданих послуг) до договору № 115/25 від 01.12.2025 про відшкодування витрат за спожиту електричну енергію та послуги з розподілу електричної енергії/перетікання реактивної енергії, що містяться у матеріалах справи.
Матеріали справи також містять докази направлення позивачем відповідачу разом з листом №263 від 17.02.2026 пакету документів з доказами отриманих комунальних послуг.
Відповідачем у встановленому законом порядку позовні вимоги позивача не спростовано.
Посилання відповідача на відсутність бюджетних асигнувань для фінансування оплати за надані послуги критично оцінюється судом, оскільки Європейським судом з прав людини в рішенні від 18.10.2005 у справі "Терем ЛТД, Чечеткін та Оліус проти України" та в рішенні від 30.11.2004 у справі "Бакалов проти України" зазначено, що відсутність бюджетного фінансування (бюджетних коштів) не є підставою для звільнення від відповідальності за порушення зобов`язання. Відповідно до положень статті 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини", суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року та практику Суду як джерело права.
Наведений висновок викладено у постанові Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 07.11.2019 у справі № 916/1345/18.
Аналогічний правовий висновок про те, що сама собою відсутність бюджетних коштів не є підставою для звільнення боржника від виконання зобов`язання викладено в постанові Верховного Суду України від 22.03.2017 у справі № 3-77гс17, у постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 27.03.2018 у справах № 925/246/17, № 925/974/17, а також у постанові Великої Палати Верховного Суду від 10.04.2018 у справі № 12-46гс18 (п. 61 постанови Великої Палати Верховного Суду від 17.04.2018 у справі № 911/4249/16).
Згідно з ч. 1 ст. 96 ЦК України, юридична особа самостійно відповідає за своїми зобов`язаннями. За приписами ч. 2 ст. 193 ГК України, кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов`язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.
В силу ст. 599 ЦК України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.
У відповідності до ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом, що передбачено ч. 1 ст. 612 ЦК України.
Крім того, відповідно до ст. 1 ЦК України, однією з ознак майнових відносин є юридична рівність їх учасників, а тому самі лише обставини, пов`язані з відсутністю у відповідача коштів, не виправдовують його як споживача (платника) за договором та не заперечують обов`язку такого учасника, який виступає стороною зобов`язального правовідношення, від його виконання належним чином.
З огляду на викладене, відсутність бюджетного фінансування не може бути підставою для звільнення відповідача від сплати заборгованості.
Враховуючи викладене, з урахуванням зазначених правових норм, суд висновує, що позовні вимоги позивача про стягнення з відповідача заборгованості з відшкодування витрат за спожиту електричну енергію та послуги з розподілу електричної енергії за період з жовтня по грудень 2025 року у розмірі 406018,83 грн (сума основного боргу) є правомірними, обґрунтованими, підтвердженими доданими до матеріалів справи доказами, та підлягають задоволенню у повному обсязі.
Також, у зв`язку із простроченням оплати комунальних послуг відповідачем, позивач нарахував та заявив до стягнення інфляційні витрати в сумі 5298,57 грн. та 3% річних в сумі 3337,14 грн.
Згідно статті 625 Цивільного кодексу України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Аналіз зазначеної статті вказує на те, що наслідки прострочення боржником грошового зобов`язання у вигляді інфляційного нарахування на суму боргу та 3% річних не є санкціями, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінених грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові, а тому ці кошти нараховуються незалежно від вини боржника та незалежно від сплати ним неустойки (пені) за порушення виконання зобов`язання.
Суд, перевіривши розрахунок позивача вказаних сум 3% річних та інфляційних витрат дійшов висновку про те, що заявлена до стягнення сума відповідає нормам чинного законодавства, а тому позовні вимоги в частині стягнення з відповідача інфляційні витрати в сумі 5298,57 грн. та 3% річних в сумі 3337,14 грн. є такими, що підлягають задоволенню.
Відповідно до статей 55 Конституції України, статей 15, 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право звернутись до суду за захистом свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
Згідно статті 73 Господарського процесуального кодексу України: доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Відповідно до статті 74 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.
Згідно частини 1 статті 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
З огляду на викладене, суд вважає, що позовні вимоги позивача є обґрунтованими, законними, підтвердженими матеріалами справи і такими, що підлягають задоволенню.
Вирішуючи питання розподілу судових витрат, суд керується положеннями ст. 129 ГПК України та враховуючи висновки суду про повне задоволення позову покладає витрати по сплаті судового збору в розмірі 4975,86 грн. на відповідача.
На підставі викладеного, керуючись статтями 124, 129-1 Конституції України, статтями 1, 4, 12, 20, 46, 73, 74, 76-79, 86, 123, 129, 236-238 Господарського процесуального кодексу України, суд -   

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити повністю. 
Стягнути з Квартирно-експлуатаційного відділу міста Харків (61024, м. Харків, вул. Григорія Сковороди, 61; код ЄДРПОУ 07923280) на користь Управління освіти Ізюмської міської ради (Харківська область, Ізюмський район вул. Васильківського 4 фактична вул. Степана Бандери,65; код ЄДРПОУ 02146245) в рахунок компенсації витрат Балансоутримувача на комунальну послугу з постачання електричної енергії та послуги з розподілу та перетину електричної енергії кошти в сумі 406018,83 грн., інфляційні витрати в сумі 5298,57 грн., 3% річних в сумі 3337,14 грн. та 4975,86 грн. судового збору.

Повне рішення складено "29" червня 2026 р. 

Суддя		Є.М. Жиляєв