Справа № 161/25793/25 
Провадження № 2/161/1086/26 

Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 квітня 2026 року м. Луцьк

Луцький міськрайонний суд Волинської області в складі :
головуючого – судді Філюк Т.М.,
за участю секретаря судового засідання Романюк М.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Луцьку в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом  ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору - ОСОБА_4 , про визнання права власності на земельну ділянку,

в с т а н о в и в :

16 грудня 2025 року позивач ОСОБА_1 звернулася до Луцького міськрайонного суду Волинської області з позовною заявою до відповідачів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 у якій просить: визнати право власності ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) на 58/100 частки земельної ділянки з кадастровим номером 0710100000:22:143:0033, з цільовим призначенням «для будівництва та обслуговування житлового будинку і господарських будівель», площею 0,0306 га, за адресою: АДРЕСА_1 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 728763007101).
Позовні вимоги обгрунтовує тим, що вона є власником 58/100 частин земельної ділянки кадастровий номер 0710100000:22:143:0033, з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування житлового будинку і господарських будівель», площею 0,0306 га, за адресою: АДРЕСА_1 . Власниками інших частин земельної ділянки є відповідачі у справі (по 21/100 кожна). Маючи намір провести реконструкцію належної частки у будинку, позивач з?ясувала, що її право власності на частку у земельній ділянці не зареєстровано та звернулася для здійснення реєстрації до державного реєстратора прав на нерухоме майно Виконавчого комітету Луцької міської ради Волинської області. Рішенням від 14.10.2025 р. позивачу було відмовлено у проведенні реєстрації права власності у зв`язку з тим, що не було надано правовстановлюючий документ про набуття права власності на частку земельної ділянки.
Ухвалою судді від 09 січня 2026 року відкрито загальне позовне провадження справі з проведенням підготовчого засідання.
Ухвалою від 16 лютого 2026 року залучено до участі в справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору ОСОБА_4 .
Від представника позивача надійшло клопотання про розгляд справи за відсутності, позовні вимоги підтримує та просить їх задовольнити.
Відповідачі в судове засідання не з`явились, в ході підготовчого засідання вказували, що позовні вимоги визнають і не заперечують щодо їх задоволення.
Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору – ОСОБА_4 в судове засідання не з`явився, на підготовчому судовому засіданні не заперечував щодо задоволення позову.
Дослідивши та оцінивши докази по справі в їх сукупності, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги підлягають до задоволення.
Судом встановлено, що згідно державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯД №330384 від 25.12.2008 позивач була власником 29/100 частки земельної ділянки площею 0,0612 га, кадастровий номер 0710100000:22:143:0019, з цільовим призначенням «для будівництва та обслуговування житлового будинку і господарських будівель» за адресою: АДРЕСА_1 .
Рішенням Луцької міської ради від 27.01.2010 р. № 52/146 затверджено поділ приватної земельної ділянки площею 0,0612 га по АДРЕСА_1 на дві земельні ділянки на земельну ділянку №1 власник ОСОБА_4 , площею 0,0306 га та земельну ділянку № 2 власники ОСОБА_5 та ОСОБА_1 , площею 0,030, та без зміни цільового та функціонального призначення.
Рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 28.05.2012 ухвалено визнатио за ОСОБА_2 та ОСОБА_6 право власності і спадкове майно після смерті ОСОБА_5 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , а саме на квартиру АДРЕСА_2 та по 1/2 частини земельної площею 0,0603 га, для обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, яка розташована по АДРЕСА_3 . Рішенням Апеляційного суду Волинської області від 28.04.2015 рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 28.05.2012 року в частині визнання права власності на земельну ділянку змінено та визнано за ОСОБА_2 , ОСОБА_6 право власності по 21/200 частини земельної ділянки, від площі 0,0612 га., для обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд по АДРЕСА_1 в порядку спадкування після смерті ОСОБА_5 .
В подальшому, рішенням апеляційного суду Волинської області від 10.08.2015, заяву ОСОБА_2 , ОСОБА_6 про перегляд у зв?язку з нововиявленими обставинами рішення апеляційного суду Волинської області від 28.04.2015 задоволено, скасовано у зв?язку з нововиявленими обставинами рішення апеляційного суду Волинської області від 28.04.2015. Апеляційну скаргу особи яка не брала участь у справі ОСОБА_1 задоволено частково. Рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 28.05.2012 року у даній справі в частині визнання права власності на земельну ділянку змінено. Визнано за ОСОБА_2 та ОСОБА_6 право власності за кожною по 21/100 частини земельної ділянки, від площі 0,0306 га, для обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд по АДРЕСА_1 в порядку спадкування після смерті ОСОБА_5 . Ухвалою апеляційного суду Волинської області від 19.08.2015р. виправлено допущену у вступній частині короткого та повного тексту рішення апеляційного суду Волинської області від 10 серпня 2015 року описку, щодо дати ухвалення з «12 серпня 2015 року» на «10 серпня 2015 року».
Земельна ділянка площею 0,0306 га. по АДРЕСА_1 , яка відійшла ОСОБА_4 має кадастровий номер 0710100000:22:143:0029. Право власності ОСОБА_4 на земельну ділянку, як вбачається з тексту рішення апеляційного суду Волинської області від 12.08.2015р, підтверджується Державним актом на право приватної власності на земельну ділянку серії ЯЛ №487749.
З листа Головного управління Держгеокадастру у Волинській області від 02.04.2026 вбачається, що державна реєстрація земельної ділянки за кадастровим номером 0710100000:00:143:0019 скасована на підставі рішення суду від 26.03.2025 справа № 161/19348/24 та відомості про неї набули статусу архівних 12.06.2025. За рахунок земельної ділянки 0710100000:00:143:0019 сформовані та зареєстровані земельні ділянки за кадастровими номерами 0710100000:22:143:0033, 0710100000:22:143:0029, що вказує на фактичний поділ земельної ділянки.
З огляду на те, що 42/100 частки у земельній ділянці з кадастровим номером 0710100000:22:143:0033, з цільовим призначенням «для будівництва та обслуговування житлового будинку і господарських будівель», площею 0,0306 га, за адресою: АДРЕСА_1 належить відповідачам ОСОБА_2 та ОСОБА_3 як спадкоємцям попереднього співвласника, інша частка, що становить 58/100 у даній земельній ділянці, відповідно належить ОСОБА_1 .
Згідно зі ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності.
Відповідно до ст. 41 Конституції України право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом.
Згідно ч.2 ст. 328 ЦК України право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності невстановлена судом.
Відповідно до ст. 328 ЦК України набуття права власності - це певний юридичний склад, з яким закон пов?язує виникнення в особи суб?єктивного права власності на певне майно, а суд при застосуванні цієї норми повинен встановити, з яких саме передбачених законом підстав чи в який передбачений законом спосіб позивач набув право власності на спірне майно та чи підлягає це право захисту в порядку, передбаченому статтею 392 Цивільного кодексу України.
Позов про визнання права власності є речово-правовим, вимоги якого звернені до суду, який повинен підтвердити наявність у позивача права власності на спірне майно.
Підставою ж позову є обставини, що підтверджують право власності позивача на майно.
Згідно з положеннями ст. 392 ЦК України позов про визнання права власності може бути заявлений до особи, яка оспорює або не визнає таке право власника, а також у разі втрати документа, який засвідчує його право власності.
Позов про визнання права власності, спрямований на усунення перешкод у здійсненні власником свого права і виключення домагань на належне власнику майно за допомогою підтвердження у судовому порядку факту приналежності йому спірного майна на праві власності.
Таким чином, захист права власності шляхом його визнання у судовому порядку можливий за наявності одночасно двох умов: по-перше, підтвердження у судовому порядку своїх прав на майно, шляхом подання належних і достатніх доказів, які достеменно підтверджують факт набуття права власності на законних підставах, і, по-друге, вичерпне спростування доводів третіх осіб, які оспорюють або не визнають право власності позивача.
Отже, у випадку якщо особа, яка вважає себе власником майна, не може належним чином реалізувати свої правомочності у зв?язку з наявністю щодо цього права сумнівів або претензій з боку третіх осіб, то права такої особи підлягають захисту шляхом пред?явлення позову про визнання права власності на належне цій особі майно. Тобто підставою для звернення до суду з позовом про визнання права власності відповідно до ст. 392 Цивільного кодексу України є спір або невизнання існуючого права.
Вирішуючи спір про визнання права власності на підставі статті 392 ЦК України слід враховувати, що за змістом вказаної статті судове рішення не породжує право власності, а лише підтверджує наявне у позивача право власності, набуте раніше на законних підставах, якщо воно не визнається, заперечується або оспорюється.
Зазначена правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 02.05.2018 у справі № 914/904/17.
Відповідачем у позові про визнання права власності виступає будь-яка особа, яка сумнівається у належності майна позивачеві, або не визнає за ним права здійснювати правомочності володіння, користування і розпорядження таким майно, або має власний інтерес у межах існуючих правовідносин.
Тобто, позов про визнання права власності подається у випадках, коли належне певній особі майно або набуття цією особою права на майно не визнається, оспорюється іншою особою або у разі відсутності у неї документів (у зв?язку з втратою), що засвідчують належність їй такого права.
Позивачем у позові про визнання права власності може бути будь-який учасник цивільних відносин, який вважає себе власником певного майна, однак не може належним чином реалізувати свої правомочності у зв?язку з наявністю щодо цього права сумнівів або претензій з боку третіх осіб.
Великою палатою Верховного Суду у постанові ВП ВС від 19.05.2020 у справі N№ 916/1608/18 зроблено висновок про те, що відповідно до ст. 392 ЦК України власник майна може пред?явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку, що це правило за аналогією закону має застосовуватися не тільки у випадках, коли власник втратив документ, який засвідчує його право власності, а й у випадках, коли наявні в нього документи не дають змоги беззаперечно підтвердити своє право власності на нерухоме майно.
Стаття 15 Цивільного кодексу України передбачає право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа також має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.
Відповідно до статті 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Одним із способів захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права.
Згідно 4.3 ст. 152 3К України захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом: а) визнання прав; б) відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; в) визнання угоди недійсною; г) визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування; ґ) відшкодування заподіяних збитків; д) застосування інших, передбачених законом, способів.
Аналізом наявних в матеріалах справи письмових доказів, судом встановлено, що позивач є власником 58/100 земельної ділянки кадастровий номер 0710100000:22:143:0033, з цільовим призначенням «для будівництва та обслуговування житлового будинку і господарських будівель», площею 0,0306 га, за адресою: АДРЕСА_1 .
Оскільки рішенням № 81331268 від 14.10.2025 позивачу було відмовлено у проведенні реєстрації права власності на земельну ділянку, так як відсутні правовстановлюючі документи про набуття права власності на частку в земельній ділянці, ОСОБА_1 не має іншої можливості оформити свої права на вказане нерухоме майно, то право позивача підлягає захисту для шляхом визнання права власності за позивачем на земельну ділянку.
Враховуючи викладене, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог  ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання права власності на земельну ділянку.

Керуючись ст. ст. 2, 10, 13, 259, 264, 265, 273, 353, 354 ЦПК України, суд -

У Х В А Л И В :

Позов позовом  ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору - ОСОБА_4 , про визнання права власності на земельну ділянкузадовольнити.
 
Визнати за ОСОБА_1 право власності на 58/100 частки земельної ділянки, кадастровий номер 0710100000:22:143:0033, з цільовим призначенням - для будівництва та обслуговування житлового будинку і господарських будівель», площею 0,0306 га, за адресою: АДРЕСА_1 .
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення, в разі проголошення вступної та резолютивної частини рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного тексту рішення. 
 
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Дата складення повного тексту рішення - 01 травня 2026 року.

Суддя Луцького міськрайонного суду 
Волинської області         Т.М. Філюк