Дата документу  Справа № 336/11472/25 

запорізький апеляційний суд

Провадження №33/807/778/26	Головуючий у 1-й інстанції Вайнраух Л.А.	
Єдиний унікальний №336/11472/25	Доповідач в 2-й інстанції Гончар О.С.	
Категорія – ч.1 ст.130 КУпАП	  	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
29 травня 2026 року      м.Запоріжжя
Суддя судової палати з розгляду кримінальних справ Запорізького апеляційного суду Гончар О.С., розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу захисника Вартанової Гаяне Михайлівни на постанову судді Шевченківського районного суду м.Запоріжжя від 06 квітня 2026 року, якою
ОСОБА_1 ,  ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, проживає у АДРЕСА_1 ,
притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.130 КУпАП, 
ВСТАНОВИВ
Згідно з постановою суду, 18.11.2025 року о 01 год. 53 хв. по вул.Солідарності, 75 у м.Запоріжжі водій ОСОБА_1 керував транспортним засобом «OPEL Astra» д.н.з. НОМЕР_1 . На вимогу співробітника поліції відмовився від проходження відповідно до встановленого законом порядку огляду на стан алкогольного сп`яніння, чим порушив вимоги п.2.5 Правил дорожнього руху України.
ОСОБА_1 визнано винним за ч.1 ст.130 КУпАП і на нього накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 17 000 гривень з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 рік.
Стягнуто з ОСОБА_1 в дохід держави судовий збір у розмірі 665,60 гривень.
В апеляційній скарзі захисник Вартанова Г.М. просила скасувати постанову суду першої інстанції та закрити провадження у справі у зв`язку із відсутністю в діях ОСОБА_1 події і складу передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП адміністративного правопорушення.
Свої вимоги мотивувала тим, що оскаржувана постанову суду винесено з порушенням норм чинного національного законодавства. Судом першої інстанції неповно встановлено необхідні для вирішення справи відомості. Висновки суду не відповідають обставинам справи.
Розгляд справи про адміністративне правопорушення відбувся без участі особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, що позбавило ОСОБА_1 можливості реалізації права на захист, надати пояснення, збирати і подавати докази.
Суд першої інстанції дійшов передчасного висновку про доведеність факту керування ОСОБА_1 транспортним засобом. 
Вимог ст.266-1 КУпАП не дотримано, адже ОСОБА_1 є військовослужбовцем ЗСУ, має спеціальний правовий статус.
Вказані у протоколі про адміністративне правопорушення відомості про відмову ОСОБА_1 від проходження огляду на стан сп`яніння не відповідають дійсності. Внаслідок безпідставної незаконної зупинки транспортного засобу водій перебував у стані стресу та розгубленості, через що одразу не зміг надати чітку відповідь уповноваженій особі. Таке добровільне трактування поведінки водія з боку поліцейського свідчить про штучне формування доказової бази та небажання дотримуватись встановленого законом алгоритму огляду на стан сп`яніння. Працівника поліції з метою з`ясування причин зупинки та мотивів порушення процедури проведення огляду на стан сп`яніння у судовому засіданні не допитано, хоча стороною захисту було заявлено відповідне клопотання.
Відтак, на переконання захисника, винуватість ОСОБА_1 у вчиненні передбаченого ч. 1 ст.130 КУпАП адміністративного правопорушення не доведено.
До судового засідання апеляційного суду за участі ОСОБА_1 і його захисник Вартанова Г.М. не з`явились. Про дату, час та місце розгляду апеляційної скарги їх було повідомлено у відповідності до Порядку надсилання судових повісток, повідомлень і викликів учасникам судового процесу в електронній формі, затвердженого наказом ДСА України від 23.01.2023 року за №28, через додаток «Viber». Відповідно до ч.6 ст.294 КУпАП неявка вищезазначених осіб до суду не є перешкодою для розгляду апеляційної скарги за їх відсутності в судовому засіданні.
Перевіривши матеріали справи, наведені у скарзі доводи, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на наступне.
Як вбачається з наданих матеріалів ОСОБА_1 дійсно не був присутній в судовому засіданні під час розгляду справи судом першої інстанції. 
Між тим, апеляційний суд звертає увагу на те, що в подальшому через захисника Нікітіним О.В. було реалізовано його право на апеляційне оскарження судового рішення. Захисникові було поновлено строк на апеляційне оскарження постанови.
Під час апеляційного перегляду оскаржуваної постанови ОСОБА_1 не був обмежений у можливості реалізувати передбачені ст.268 КУпАП права, в тому числі бути присутнім в апеляційному суді, надавати пояснення, заявляти клопотання та подавати докази. 
Проте ОСОБА_1 , будучи повідомленим завчасно та належним чином, в судове засідання апеляційного суду не з`явився, зазначеними вище правами не скористався. Жодних нових доказів, які були невідомі суду першої інстанції та могли б істотно вплинути на суть прийнятого рішення, апеляційному суду не надано. ОСОБА_1 не заявлялось клопотань про дослідження нових доказів.
Крім того, чинним законодавством не передбачено необхідності обов`язкового скасування постанови суду першої інстанції у зв`язку з розглядом справи про адміністративне правопорушення за відсутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності.
З матеріалів справи про адміністративне правопорушення вбачається, що висновки суду про наявність в діях ОСОБА_1 складу передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП адміністративного правопорушення засновані на досліджених в судовому засіданні доказах та є обґрунтованими.
Під час розгляду справи про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_1 судом виконано вимоги ст.ст.280, 283 КУпАП, повно та всебічно розглянуто обставини справи, дотримано вимоги щодо змісту постанови про адміністративне правопорушення.
Рішення суду про винуватість ОСОБА_1 у вчиненні передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП адміністративного правопорушення відповідає фактичним обставинам справи та підтверджується відомостями, які зазначені у 
- протоколі про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 №516249 від 18.11.2025 року, відповідно до якого водій ОСОБА_1 з явними ознаками алкогольного сп`яніння відмовився від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного сп`яніння; 
- акті огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів, відповідно до якого, у ОСОБА_1 виявлено ознаки алкогольного сп`яніння; огляд за допомогою спеціального технічного засобу не проводився у зв`язку із відмовою водія;
- направленні на огляд водія транспортного засобу з метою виявлення стану сп`яніння до закладу охорони здоров`я з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, від 18.11.2025 року, відповідно до якого у ОСОБА_1 виявлено ознаки алкогольного сп`яніння, огляд не проводився у зв`язку з відмовою водія;
- долученим до матеріалів справи відеозаписом.
За результатами розгляду даної справи про адміністративне правопорушення судом першої інстанції надано оцінку зібраним доказам як окремо, так і в їх сукупності. Вказані докази узгоджуються між собою, є належними та допустимими у розумінні ст.251 КУпАП. 
У зв`язку наведеним, у апеляційного суду відсутні підстави сумніватися в тому, що викладені в протоколі про адміністративне правопорушення обставини дійсно мали місце.
Об`єктивна сторона поставленого у провину ОСОБА_1 адміністративного правопорушення проявляється у відмові особи, яка керувала транспортним засобом, від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння.
Заперечення апелянта проти того, що за викладених у протоколі про адміністративне правопорушення обставин ОСОБА_1 керував транспортним засобом, не ґрунтуються на матеріалах справи.
Апеляційний суд зважає на те, що відносно ОСОБА_1 уповноваженою особою УПП в Запорізькій області було винесено постанову про накладення адміністративного стягнення серії ЕНА №6173550 від 18.11.2025 року за ч.1 ст.126 КУпАП за керування транспортним засобом без наявності при собі реєстраційного документа на транспортний засіб.
Вказане рішення суб`єкта владних повноважень, яким, з-поміж іншого, було зафіксовано факт керування ОСОБА_1 транспортним засобом під час події, що сталася 18.11.2025 року, є нескасованим. Відомостей про оскарження постанови уповноваженої особи у встановленому законом порядку апеляційному суду не надано.
Додатково апеляційний суд відзначає, що судом першої інстанції в оскаржуваному судовому рішенні максимально детально із зазначенням часових позначень описано наявний відеозапис події за участі ОСОБА_1 , в тому числі й в частині встановлення факту керування ним транспортним засобом.
Зміст дослідженого апеляційним судом відео відповідає наведеному в оскаржуваній постанові судді опису. Переконливих доказів на спростування зафіксованих на відеозаписові обставин апеляційна скарга захисника не містить.
Наведене повністю спростовує версію сторони захисту про відсутність доказів факту керування ОСОБА_1 транспортним засобом.
Водночас заперечення захисника про безпідставність зупинки транспортного засобу, що належить ОСОБА_1 та який у тексті апеляційної скарги іменується водієм, у співвідношенні із доводами апелянта про відсутність доказів керування ОСОБА_1 транспортним засобом, на переконання апеляційного суду, є суперечливими та протилежними за змістом.
Суд апеляційної інстанції зауважує, що питання поважності чи неповажності причин зупинки транспортного засобу не є предметом судового розгляду в справі про адміністративне правопорушення за ст.130 КУпАП, а відтак, вирішення цього питання не може бути підставою для скасування оскаржуваної постанови суду.
Під час перевірки апеляційним судом матеріалів справи будь-яких істотних порушень, допущених при їх складанні, не встановлено. 
Наявний в матеріалах справи протокол про адміністративне правопорушення оформлено уповноваженою особою з дотриманням вимог ст.256 КУпАП та Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, затвердженої наказом МВС №1395 від 07.11.2015 року.
В ньому зазначено дату та місце його складання, відомості про особу, яка притягається до адміністративної відповідальності, місце, час вчинення адміністративного правопорушення, нормативний акт, який передбачає відповідальність за дане правопорушення.
Підстави, умови та порядок проведення огляду на стан алкогольного сп`яніння визначені ст.266 КУпАП, п.2.5 ПДР та Інструкцією про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженою спільним наказом МВС/МОЗ №1452/735 від 09.11.2015 року (в подальшому "Інструкція №1452/735"). За змістом цих нормативних документів водій зобов`язаний на вимогу поліцейського пройти огляд з метою встановлення стану сп`яніння.
Відповідно до п.2 розділу Інструкції №1452/735 огляду на стан сп`яніння підлягають водії транспортних засобів, щодо яких у поліцейського є підстави вважати, що вони перебувають у стані сп`яніння згідно з ознаками такого стану.
Як вбачається з матеріалів справи, працівниками поліції було оголошено ОСОБА_1 вимогу пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння внаслідок виявлення у нього передбачених п.3 розділу І Інструкції №1452/735 ознак такого сп`яніння. 
Ознаки алкогольного сп`яніння, які стали підставою для вимоги про проходження ОСОБА_1 огляду на стан сп`яніння, поліцейськими озвучено водієві, а також викладено у протоколі про адміністративне правопорушення, у доданих до нього матеріалах.
Апеляційний суд зважає на те, що підставою для висунення вимоги про необхідність проходження огляду на стан сп`яніння є суб`єктивне припущення поліцейського про перебування особи у стані сп`яніння, яке ґрунтується на наявності у особи передбачених п.3 розділу І Інструкції №1452/735 ознак алкогольного сп`яніння.
Відповідно до п.2.5 ПДР проведення огляду на стан сп`яніння на вимогу поліцейського є обов`язком водія. При цьому апеляційний суд зауважує, що нормативні документи не надають водієві або його захисникові права оспорювати таку вимогу поліцейського.
Суд апеляційної інстанції звертає увагу на те, що вимога поліцейського про необхідність проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння була чіткою, зрозумілою для сприйняття та оголошувалась водієві неодноразово.
На вимогу поліцейського пройти огляд на стан сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу за допомогою спеціального технічного приладу ОСОБА_1 відмовився та зазначив про наміри пройти вказаний огляд у закладі охорони здоров`я. Проте водій наполягав на самостійному прибутті до медичного закладу на транспортному засобі під його керуванням, повідомив, що він не буде залишати на місці події власний автомобіль. На що уповноваженою особою було роз`яснено ОСОБА_1 про його відсторонення від керування транспортним засобом, а також зазначено, що доставляння водія до закладу охорони здоров`я для проходження огляду на стан сп`яніння забезпечується поліцейським. Після зафіксованої засобами відеозапису відмови від проходження огляду на стан сп`яніння за допомогою спеціального технічного приладу водій повідомив про наміри пройти такий огляд виключно за участі двох свідків. У зв`язку з чим працівник поліції було роз`яснив водієві зміст вимог чинного законодавства, відповідно до яких у випадку здійснення безперервної відеофіксації події залучення свідків є непотрібним. 
У подальшому ОСОБА_1 перебував біля автомобіля «OPEL Astra» та спрямованих на проходження огляду на стан сп`яніння дій не вчиняв. Після фіксації уповноваженою особою відмови ОСОБА_1 від проходження огляду на стан сп`яніння останньому було роз`яснено передбачені законом права, обов`язки та розпочато оформлення адміністративних матеріалів.
Апеляційний суд підкреслює, що заявлені вимоги про забезпечення можливості самостійного прибуття ОСОБА_1 , у якого працівники поліції виявили ознаки алкогольного сп`яніння, до закладу охорони здоров`я на автомобілі під його керуванням, суперечать вимогам чинного законодавства. 
Відомості про наведене оголошувались водієві, проте останній продовжував залишатись біля власного автомобіля та жодних спрямованих дій на проходження огляду на стан сп`яніння у встановленому законом порядку не здійснював.
Всупереч протилежним доводам апелянта, така бездіяльність водія розцінюється як ухилення від виконання законної вимоги поліцейського, в чому і вбачається відмова ОСОБА_1 від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння.
При цьому обставин, які би дійсно об`єктивно завадили ОСОБА_1 пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння, судом не встановлено.
Отже, відмовляючись від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння, ОСОБА_1 тим самим порушив вимоги п.2.5 ПДР та вчинив передбачене ч.1 ст.130 КУпАП адміністративне правопорушення, за що відносно водія складено відповідний протокол про адміністративне правопорушення.
Апеляційний суд зауважує, що мотиви таких дій ОСОБА_1 не мають значення для висновків про наявність в діях водія складу вказаного адміністративного правопорушення. 
Доводи апеляційної скарги захисника про недотримання встановленої ст.266-1 КУпАП процедури під час оформлення матеріалів в рамках даної справи про адміністративне правопорушення за ч.1 ст.130 КУпАП відносно ОСОБА_1 апеляційний суд вважає безпідставними.
Згідно із ч.ч.1, 2 ст.266-1 КУпАП військовозобов`язані та резервісти під час проходження зборів, а також військовослужбовці Збройних Сил України, щодо яких є підстави вважати, що вони перебувають у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, підлягають огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції.
Огляд військовозобов`язаних та резервістів під час проходження зборів, а також військовослужбовців Збройних Сил України на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, щодо яких є підстави вважати, що вони у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, виконують обов`язки військової служби або перебувають на території військових частин, проводиться посадовою особою, уповноваженою на те начальником органу управління Військової служби правопорядку у Збройних Силах України або командиром (начальником) військової частини (установи, організації, підприємства, закладу, підрозділу), іншого утвореного відповідно до законів України військового формування, а також правоохоронного органу спеціального призначення, з використанням спеціальних технічних засобів та тестів.
Так, аналізуючи зміст п.39 ч.1 ст.255 КУпАП, апеляційний суд зауважує, що вказані у даній нормі права уповноважені посадові особи не наділені повноваженнями складати протоколи про передбачене ч.1 ст.130 КУпАП адміністративне правопорушення, вчинення якого інкримінується ОСОБА_1 в рамках даного провадження.
При цьому уповноважені посадові особи органів управління Військової служби правопорядку у Збройних Силах України мають право складати протоколи про передбачені ст.44, ч.ч.2, 3 ст.123, ст.ст.172-10 – 172-20, 173, 174, 178, 182, 184-1, 185 і 185-7 адміністративні правопорушення. Даний перелік є вичерпним, тобто розширенню та доповненню він не підлягає.
Апеляційний суд враховує, що у відповідності до п.1 ч.1 ст.255 КУпАП уповноважені особи органів Національної поліції, до компетенції яких віднесено оформлення протоколів про адміністративні правопорушення, зокрема за ст.130 КУпАП, не вправі складати даний процесуальний документ без дотримання встановленої положеннями ст.266 КУпАП процедури.
Разом із тим, відповідальність військовослужбовців та інших осіб, на яких поширюється дія дисциплінарних статутів, за вчинення адміністративних правопорушень регламентовано положеннями ст.15 КУпАП.
Згідно із ч.1 ст.15 КУпАП військовослужбовці несуть відповідальність за адміністративні правопорушення за дисциплінарними статутами. За порушення правил, крім іншого, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, зазначені особи несуть адміністративну відповідальність на загальних підставах.
Інкриміноване ОСОБА_1 передбачене ч.1 ст.130 КУпАП адміністративне правопорушення віднесено до категорії правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху.
Відтак, в рамках справи про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 положення, якими регламентовано адміністративну відповідальність, застосовуються до нього на загальних підставах.
Апеляційний суд вважає за необхідне зазначити, що дія положень ст.266 КУпАП за колом осіб поширюється на всіх водіїв транспортних засобів, незалежно від їх роду діяльності та без урахування наявності/відсутності факту проходження військової служби.
До того ж, вимогами п.2 ч.2 ст.16 Закону України «Про дорожній рух» встановлено, що водії військових транспортних засобів зобов`язані виконувати передбачені законом вимоги поліцейського або посадових осіб військової інспекції безпеки дорожнього руху Військової служби правопорядку у Збройних Силах України, що даються в межах їх компетенції, передбаченої чинним законодавством, Правилами дорожнього руху та іншими нормативними актами.
Базовим критерієм для розмежування застосування вимог ст.266 та ст.266-1 КУпАП під час процедури проходження огляду на стан сп`яніння або відмови від його проходження у даному випадку є керування транспортним засобом, тобто виконання особою функції водія, а не обов`язків військової служби.
Відтак, з урахуванням вищевикладеного у сукупності, на переконання апеляційного суду, застосування працівниками поліції положень ст.266 КУпАП відносно водія ОСОБА_1 під час оформлення матеріалів в рамках даної справи про адміністративне правопорушення ґрунтується на вимогах закону.
З приводу клопотання захисника про виклик до суду працівника патрульної поліції апеляційний суд вважає за необхідне зазначити таке.
Вказане клопотання було предметом розгляду суду першої інстанції, який дійшов обґрунтованого висновку про відсутність правових підстав для задоволення заявлених стороною захисту вимог, навівши у оскаржуваній постанові покладені в основу такого твердження мотиви.
З чим погоджується й апеляційний суд та додатково вказує, що питання поважності/неповажності причин зупинки транспортного засобу не є предметом судового розгляду в справі про адміністративне правопорушення, як вже було зазначено вище. 
Водночас доказів встановлення незаконності дій працівників поліції і їх протиправної поведінки, що нібито мали місце 18.11.2025 року під час зупинки транспортного засобу, стороною захисту не надано та з матеріалів провадження не встановлено.
Таким чином, у контексті наведених обставин не можна визнати переконливими й виправданими, а отже й достатніми, доводи апеляційної скарги про скасування судового рішення на зазначених у ній підставах. 
Відтак, постанова суду є законною та обґрунтованою, а тому у апеляційного суду відсутні підстави вважати, що постанова прийнята судом першої інстанції без урахування всіх фактичних обставин справи. 
Накладене судом першої інстанції адміністративне стягнення за вчинене ОСОБА_1 порушення Правил дорожнього руху за своїм видом та розміром узгоджується з вимогами ст.33 КУпАП, а також відповідає передбаченій ст.23 КУпАП меті стягнення - вихованню особи, яка вчинила адміністративне правопорушення, та запобіганню вчиненню нових правопорушень як самим правопорушником, так і іншими особами. 
Істотних порушень законодавства, що тягнуть безумовне скасування постанови суду першої інстанції, під час апеляційного розгляду справи не встановлено.
Керуючись ст.294 КУпАП, апеляційний суд 
ПОСТАНОВИВ
Апеляційну скаргу захисника Вартанової Гаяне Михайлівни залишити без задоволення.
Постанову судді Шевченківського районного суду м.Запоріжжя від 06 квітня 2026 року в цій справі щодо ОСОБА_1  залишити без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає. 

Суддя         О.С. Гончар