Справа № 131/1992/25
Провадження № 22-ц/801/1036/2026
Категорія: 41
Головуючий у суді 1-ї інстанції Олексієнко О. Ю.
Доповідач:Шемета Т. М.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
19 травня 2026 року	Справа № 131/1992/25	м. Вінниця	

Вінницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючої судді Шемети Т. М. (суддя-доповідач),
суддів Берегового О. Ю., Панасюка О. С.
учасники справи:
позивач Товариство з обмеженою відповідальністю «УКР КРЕДИТ ФІНАНС»,
відповідач (особа, яка подала апеляційну скаргу) ОСОБА_1 ,
розглянувши в порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Іллінецького районного суду Вінницької області від 12 лютого 2026 року, ухвалене у складі судді Олексієнка О. Ю. в м. Іллінці, дата складення повного судового рішення відповідає даті його ухвалення, -
встановив:
10.12.2025 року Товариство з обмеженою відповідальністю «УКР КРЕДИТ ФІНАНС» (надалі – ТОВ «УКР КРЕДИТ ФІНАНС») звернулося до суду із позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором та просило стягнути з відповідача на користь ТОВ «УКР КРЕДИТ ФІНАНС» заборгованість за кредитним договором № 1516-1826 від 22.02.2025 у розмірі 76 040,78, з яких 27 133,42 грн - заборгованість за тілом кредиту, 32 173,42 грн – заборгованість за процентами за користування кредитом, 16 733,81 грн – заборгованість за процентами на підставі статті 625 ЦК, а також судові витрати.
Позов мотивовано тим, що 22.02.2025 року між ТОВ "УКР КРЕДИТ ФІНАНС" та ОСОБА_1 було укладено електронний договір про відкриття кредитної лінії № 1516-1826, відповідно до умов якого кредитодавець взяв на себе зобов`язання надати відповідачу кредит для задоволення особистих потреб, на наступних умовах: сума кредиту - 16 700,00 грн; строк кредитування - 300 днів; базовий період - 14 днів; комісія за видачу кредиту - 20,00 % від суми кредиту; знижена % ставка - 0,90 % в день; стандартна % ставка - 1,00 % в день. 
Надалі до цього Договору було укладено ряд Додаткових угод, а саме: 
-№1 від 20.03.2025 року про надання додаткових коштів у кредит у сумі 12 100,00 грн;
- №2 від 10.04.2025 року про надання додаткових коштів у кредит у сумі 1 500,00 грн;
-№ 3 від 28.05.2025 року про надання додаткових коштів у кредит у сумі 5 400,00 грн;
- №4 від 17.06.2025 року про надання додаткових коштів у кредит у сумі 1 600,00 грн. 
Позивач виконав взяті на себе зобов`язання в повному обсязі, а відповідач порушив умови кредитного договору, в результаті чого станом 21.10.2025 року загальний розмір заборгованості відповідача за кредитним договором становить: 76 040,78 гривень, а саме: заборгованість за кредитом - 27 133,55 гривень; заборгованість за нарахованими процентами - 32 173,42 гривень; заборгованість за процентами річних на підставі ст. 625 ЦК - 16 733,81 гривень.
Рішенням Іллінецького районного суду Вінницької області від 12 лютого 2026 року в позов задоволено: стягнуто із ОСОБА_1 на користь ТОВ «УКР КРЕДИТ ФІНАНС» загальну суму заборгованості за кредитним договором №1516-1826 від 22.02.2025 р. в розмірі 76 040,78 гривень, з яких: заборгованість за кредитом - 27 133,55 гривень; - заборгованість за нарахованими процентами - 32 173,42 гривень; заборгованість за процентами річних на підставі ст. 625 ЦК 16 733,81 гривень. Стягнуто із ОСОБА_1 на користь ТОВ «УКР КРЕДИТ ФІНАНС» судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 2422 грн 40 коп.
Задовольняючи позов, суд першої інстанції своє рішення мотивував тим, що договір про відкриття кредитної лінії №1516-1826 від 22.02.2025 підписаний відповідачем одноразовим ідентифікатором (одноразовим паролем), що свідчить про обізнаність ОСОБА_1 про нарахування відсотків та їх розмір. Розрахунком заборговансоті доведено. Розрахунок заборгованості підтверджує розмір заборговансоті, заявленої позивачем до стягнення.
Не погоджуючись з прийнятим рішенням, ОСОБА_1 18.03.2026 року через систему «Електронний суд» подало апеляційну скаргу, в якій просить скасувати оскаржуване рішення та ухвалити нове, яким відмовити в задоволенні позовних вимог.
Основними доводами апеляційної скарги є те, що суд невірно оцінив докази у справі: позивач не довів наявність заборговансоті, адже наданий ним розрахунок заборговансоті – це односторонній документ, тоді як заборгованість має бути доведена первинними бухгалтерськими документами, випискою з рахунку, тощо.
26.03.2026 року від ТОВ «УКР КРЕДИТ ФІНАНС» надійшов відзив на апеляційну скаргу, позивач просить відмовити в задоволенні апеляційної скарги, а оскаржуване рішення залишити без змін. Основними доводами відзиву є те, що позивач не є банківською установою, тому не може надавати первинні бухгалтерські документи (така вимога стосується виключно банків),натомість відповідач як власник рахунку може надавати таку інформацію. Докази перерахування коштів підтверджені надавачем платіжних послуг ТОВ «ФЕ «Контрактовий дім». Відповідач активно користувався кредитними коштами, в тому числі і вносив платежі на погашення, однак їх розмір був недостатнім.
Відповідно до частини 1 статті 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
Частинами 1, 2 статті 367 ЦПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Згідно з статтею 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Перевіривши законність і обґрунтованість рішень суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до висновку, що оскаржуване рішення частково не відповідає вказаним вимогам.
По справі встановлено наступні факти та відповідні їм правовідносини (матеріали справи сформовані та зберігаються у змішаній формі (усі додатки до позовної заяви в електронній формі):
-22.02.2025 між позивачем  ТОВ «УКР КРЕДИТ ФІНАНС» та відповідачем  ОСОБА_1 було укладено електронний договір про відкриття кредитної лінії № 1516-1826, відповідно до умов якого кредитодавець взяв на себе зобов`язання надати відповідачу кредит для задоволення особистих потреб, на наступних умовах: сума кредиту - 16 700,00 грн; строк кредитування - 300 днів; базовий період - 14 днів; комісія за видачу кредиту - 20,00 % від суми кредиту; знижена % ставка - 0,90 % в день; стандартна % ставка - 1,00 % в день. Картка для перерахуванні коштів: НОМЕР_1 . Договір та Графік платежів за договором відповідно до Методики Національного банку України підписані позичальником електронним підписом А0919.
-Відповідач був ознайомлений із Правилами відкриття кредитної лінії (надання споживчих кредитів) продукту «На все», затвердженими наказом ТОВ «Укр Кредит Фінанс» №13-П від 27.01.2025р., які підписані відповідачем електронним підписом одноразовим ідентифікатором А0919.
-Крім того, Додатковою угодою №1 від 20.03.2025 року сторони домовились про надання додаткових коштів у сумі 12 100,00 грн.
-Додатковою угодою №2 від 10.04.2025 року сторони домовились про надання додаткових коштів у кредит у сумі 1 500,00 грн.
-Додатковою угодою №3 від 28.05.2025 року сторони домовились про надання додаткових коштів у кредит у сумі 5 400,00 грн.
-Додатковою угодою №4 від 17.06.2025 року сторони домовились про надання додаткових коштів у кредит у сумі 1 600,00 грн.
-При цьому, сторонами було узгоджено з урахуванням умов додаткових угод Таблицю обчислення загальної вартості кредиту для споживання та реальної річної процентної ставки за договором № 1516-1826 (Графік платежів за Договором) відповідно до Методики НБУ, що є невід`ємною частиною додаткових угод, які підписані відповідачем електронним підписом одноразовими ідентифікаторами: А8854, НОМЕР_2 , НОМЕР_3 , А 4932.
-Згідно листа ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «КОНТРАКТОВИЙ ДІМ», від 24.10.2025, ТОВ «УКР КРЕДИТ ФІНАНС» через систему платежів ЕasyPay на підставі договору 02/06/2020 від 01.06.2020 р. здійснено платежі:
¦№ 1562445111 від 22.02.2025 у сумі 16 700, 00 грн на номер платіжної карти НОМЕР_1 за договором № 1516-1826;
¦№ 11577004572 від 20.03.2025 у сумі 12 100, 00 грн на номер платіжної карти НОМЕР_1 за договором № 1516-1826;
¦№ 1587829083 від 10.04.2025 у сумі 1 500, 00 грн на номер платіжної карти НОМЕР_1 за договором № 1516-1826;
¦№ 1614331310 від 28.05.2025 у сумі 5 400, 00 грн на номер платіжної карти НОМЕР_4 за договором № 1516-1826;
¦№ 1625329669 від 17.06.2025 у сумі 1 600, 00 грн на номер платіжної карти НОМЕР_1 за договором № 1516-1826;
-Вказані обставини також підтверджуються довідкою ТОВ «УКР КРЕДИТ ФІНАНС» про перерахування суми кредиту за договором № 1516-1826 ОСОБА_3 : 22.02.2025 у сумі 16 700, 00 грн; 20.03.2025 у сумі 12 100, 00 грн; 10.04.2025 у сумі 1 500, 00 грн; 28.05.2025 у сумі 5 400, 00 грн; 17.06.2025 у сумі 1 600, 00 грн.
-Згідно розрахунку заборгованості за договором № 1516-1826 від 22.02.2025, наданим позивачем, станом на 21.10.2025 заборгованість відповідача перед позивачем становить 76 040,78 гривень, а саме: заборгованість за тілом кредиту - 27 133,55 гривень; заборгованість за нарахованими процентами - 32 173,42 гривень, заборгованість за процентами річних на підставі ст. 625 ЦК - 16 733,81 гривень.
-Впродовж існування кредитних відносин ОСОБА_1 здійснював часткову оплату в рахунок погашення заборгованості за Кредитним договором №1516-1826 від 22.02.2025 року, яка була зарахована кредитодавцем.
Між сторонами виник спір про стягнення заборгованості за кредитним договором.
Свобода договору є однією із загальних засад цивільного законодавства, що передбачено у п. 3 ч. 1 ст. 3 ЦК України.
У ч. ч. 1, 3 ст. 509 ЦК України вказано, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (у тому числі сплатити гроші), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.
Відповідно до ст. 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору(ч. 1 ст. 638 ЦК України).
За правилами ч. 1 ст. 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом.
Статтею 3 Закону України «Про електрону комерцію» визначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.
Згідно з положеннями ч. 2 ст. 639 ЦК України, якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася. Якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі.
За змістом ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (ч. 1 ст. 1048 ЦК України). 
Згідно з частиною першою статті 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором.
Відповідно до частини другої статті 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому.
Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться (стаття 526 цього Кодексу).
Наявність кредитних відносин відповідачем не заперечується та ця обставина ним не оскаржується, відповідач не погоджується з тим, що в нього наявна заборгованість за кредитним договором.
Як вбачається із матеріалів справи, 22.02.2025 року між позивачем ТОВ «УКР КРЕДИТ ФІНАНС» та відповідачем ОСОБА_1 було укладено електронний договір про відкриття кредитної лінії № 1516-1826, до якого в подальшому було укладено ряд Додаткових угод про надання додаткових сум кредиту. 
Факт перерахування позивачем відповідачу на обумовлену в Договорі та Додаткових угодах до нього картку кредитних коштів підтверджено інформацією ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «КОНТРАКТОВИЙ ДІМ» (надавачем платіжних послуг).
Відтак у суду першої інстанції вірно виснував, що наявність кредитних відносин є доведеною.
Перевіряючи доводи апеляційної скради відповідача ОСОБА_1 щодо недоведеності розміру заборгованості за кредитним договором, оскільки ним надано розрахунок заборгованості, а не первинні бухгалтерські документи: виписку про рух коштів по рахунку, тощо, - апеляційний суд зауважує наступне.
Як уже зазначалося, кошти були перераховані на картку відповідача, номер якої був зазначений у кредитному договорі та Додаткових угодах до нього табанк-емітент, який видав цю картку, є відмінним від позивача, тому позивач як фінансова установа не має доступу до виписки про рух коштів по рахунку та інформації про належність картки тій чи іншій особі.
Покликання в апеляційній скарзі на правові позиції Верховного Суду, де наголошувалося, що доказом розміру заборгованості за кредитним договором є виписка про рух коштів по рахунку, а не розрахунок заборгованості, - є невірним, оскільки наведені висновки Верховного Суду стосуються справ, де кредиторами виступали банки-емітенти, які мають і зобов`язані надати виписку про рух коштів по рахунку, а відтак ці правові позиції не є релевантними до даної справи, оскільки в справі яка розглядається грошові кошти були надані фінансовою установою шляхом перерахунку на банківську картку, емітентом якої є відмінна від кредитора банківська установа.
Апеляційний суд звертає увагу суду першої інстанції на те, що в даній справі, за умови, якщо відповідач заперечує отримання коштів, чи суму заборгованості, то саме він мав би надати докази на спростування тверджень позивача, адже обов`язок доказування передбачає не лише обов`язок позивача довести свої вимоги, але й обов`язок відповідача спростувати такі вимоги (частина 1 статті 81 ЦПК України), а саме відповідач є (чи не є ) держателем картки, на яку були зараховані кошти та саме він здійснював їх використання та часткове повернення.
Як вбачається з наданого позивачем розрахунку заборгованості, він зараховував сплачені відповідачем кошти та нараховував проценти в обумовленому Договором розмірі: або знижена ставка в розмірі 0,9 %, або стандартна ставка в розмірі 1% на залишок заборгованості. Відтак суд першої інстанції вірно виснував, що позивач правильно та підставно нарахував заборгованість за процентами, яка склалася станом на 21.10.2025 року, в розмірі 32 173,42 грн, доводи апеляційної скарги в цій частині не знайшли свого підтвердження.
Однак апеляційний суд виснує, що нарахування позивачем процентів на підставі статті 625 ЦК України здійснено всупереч приписам закону, що регулює це питання, - з огляду на таке.
Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом; розмір і порядок одержання процентів установлюються договором; якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. Такі ж правила щодо сплати процентів застосовуються до кредитних відносин у силу частини другої статті 1054 ЦК України та до відносин із комерційного кредиту - в силу частини другої статті 1057 цього Кодексу.
Відповідно до частини другої статті 625 ЦК України боржник зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням установленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Регулятивні відносини між сторонами кредитного договору обмежені, зокрема, часовими межами, в яких позичальник отримує можливість правомірно не сплачувати кредитору борг (строком кредитування та визначеними у його межах періодичними платежами). Однак якщо позичальник порушує зобов`язання з повернення кредиту, в цій частині між ним та кредитодавцем регулятивні відносини трансформуються в охоронні.
Інакше кажучи, оскільки поведінка боржника не може бути одночасно правомірною та неправомірною, то регулятивна норма частини першої статті 1048 ЦК України і охоронна норма частини другої статті 625 цього Кодексу не можуть застосовуватись одночасно (постанова Великої Палати Верховного Суду від 04.02.2020 у справі № 912/1120/16 (пункт 6.28)).
На період після прострочення виконання зобов`язання з повернення кредиту кредит боржнику не надається, боржник не може правомірно не повертати кредит, а тому кредитор вправі вимагати повернення боргу разом з процентами, нарахованими на час спливу строку кредитування. Тобто боржник у цьому разі не отримує від кредитора відповідне благо на період після закінчення кредитування, а тому й не повинен сплачувати за нього проценти відповідно до статті 1048 ЦК України; натомість настає відповідальність боржника - обов`язок щодо сплати процентів відповідно до статті 625 ЦК України у розмірі, встановленому законом або договором.
Однак, як вбачається з умов укладеного між сторонами Договору (з Додатковими угодами), зокрема пункту 8.2, та з наданого позивачем Розрахунку заборговансоті, ним одночасно в період дії строку кредитування до 21.10.2025 року(в межах заявлених вимог) здійснювалося як нарахування процентів на підставі статей 1048,1054 ЦК України, так і нарахування процентів на підставі статті 625 ЦК України. 
Відтак, оскільки нарахування процентів на підставі статті 625 ЦК України (застосування відповідальності до закінчення строку кредитування) здійснено позивачем всупереч приписам закону, апеляційний суд виснує, що немає підстав для стягнення з відповідача нарахованих позивачем на підставі статті 625 ЦК України процентів в розмірі 16 733,81 грн.(див Постанову ВП ВС від 5 квітня 2023 року у справі №910/4518/16).
Розглядаючи справу. Суд першої інстанції на зазначене уваги не звернув, а тому в цій частині рішення суду першої інстанції слід скасувати з постановленням нового: про відмову в задоволенні позову в цій частині.
Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги. 
Відповідно до пункту 2 частини 1 статті 374 ЦПК України, апеляційний суд за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення. 
Підставою для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права (частина 1 статті 376 ЦПК України).
Зважаючи на надану оцінку доводам учасників справи та висновкам суду першої інстанції, апеляційний суд вважає доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 знайшли своє часткове підтвердження, а рішення суду першої інстанції в частині стягнення процентів на підставі статті 625 ЦК України є таким, що постановлене без повного з`ясування обставин справи, що призвело до невідповідності висновків суду першої інстанції обставинам справи та невірного застосування норм матеріального права, які регулюють дані правовідносини.
Тому рішення Іллінецького районного суду Вінницької області від 12 лютого 2026 року підлягає скасуванню в частині стягнення процентів на підставі статті 625 ЦК України з постановленням в цій частині нового судового рішення про відмову у задоволенні цієї позовної вимоги.
Щодо судових витрат.
Згідно частини 13 статті 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
Судові витрати розподіляються між сторонами пропорційно до задоволених позовних вимог (частини 1 та 2 статті 141 ЦПК України).
Позивач сплатив при зверненні до суду 2 422,40 грн судового збору за подання позовної заяви (а. с. 9), відповідач сплатив 3 635 грн судового збору за подання апеляційної скарги (а. с. 56).
Ціна позову становить 76 040,78 грн, до задоволення підлягає 59 306,97 грн ( 76 040,78 – 16 733,81), що становить 78 % від заявлених вимог, тому з відповідача слід стягнути на користь позивача 1 889,47 грн понесених ним судових витрат (2 422,40 грн * 78%), а з позивача на користь відповідача 799,70 грн (3 635 х 22%) понесених ним судових витрат.
Виходячи з приписів частини 10 статті 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача слід стягнути 1 089,77 (1 889,47 – 799,70) гривень понесених судових витрат.
На підставі викладеного та керуючись статтями 367, 374, 376, 381-382, 389 ЦПК України, суд, - 
постановив:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.
Рішення Іллінецького районного суду Вінницької області від 12 лютого 2026 року скасувати в частині задоволення позовної вимоги про стягнення 16 733,81 грн заборгованості за процентами річних на підставі статті 625 ЦК та в частині розподілу судових витрат та ухвалити в цій частині нове судове рішення:
«Відмовити Товариству з обмеженою відповідальністю «УКР КРЕДИТ ФІНАНС» в стягненні з ОСОБА_1 16 733,81 грн заборгованості за процентами річних на підставі статті 625 ЦК за кредитним договором № 1516-1826 від 22.02.2025 року.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «УКР КРЕДИТ ФІНАНС» 1 089,77 (одну тисячу вісімдесят дев`ять гривень 77к) гривень понесених ним судових витрат.»
В іншій частині рішення Іллінецького районного суду Вінницької області від 12 лютого 2026 року залишити без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених підпунктами а - г пункту 2 частини 3 статті 389 ЦПК України.
Учасники справи:
Позивач: Товариство з обмеженою відповідальністю «Укр Кредит Фінанс», адреса місця знаходження: 01133, м. Київ, бульвар Лесі Українки, 26 офіс 407 код ЄДРПОУ 38548598.
Відповідач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_5 ).
Повне судове рішення складено 19 травня 2026.
Головуюча    Т. М. Шемета

Судді:    О. Ю. Береговий

О. С. Панасюк