П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
————————————————————————
Д О Д А Т К О В А П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
20 травня 2026 р.	м. Одеса	Справа № 420/34711/25 	

Перша інстанція: суддя Тарасишина О.М.,
П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: 
судді-доповідача – Шляхтицького О.І.,
суддів: Семенюка Г.В., Федусика А.Г.,
розглянувши в порядку письмового провадження заяву представника Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 - адвоката Лапіна Кирила Анатолійовича про ухвалення додаткового судового рішення у справі за апеляційною скаргою Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 12.02.2026 у справі № 420/34711/25 за адміністративним позовом Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Головного управління ДПС в Одеській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення від 01.08.2025 №41703/15-32-07-06,-
В С Т А Н О В И В:
П`ятий апеляційний адміністративний суд постановою від 12.05.2026 у справі № 420/34711/25 апеляційну скаргу Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 задовольнив частково.
Рішення Одеського окружного адміністративного суду від 12.02.2026 у справі № 420/34711/25 скасував в частині відмови у задоволенні позовних вимог про скасування податкового повідомлення-рішення від 01.08.2025 №41703/15-32-07-06.
Ухвалити в цій частині нову постанову, якою адміністративний позов фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 задовольнив частково.
Визнав протиправним та скасував податкове повідомлення-рішення Головного управління ДПС в Одеській області від 01.08.2025 №41703/15-32-07-06 на суму штрафних (фінансових) санкцій 48 350,00 (сорок вісім тисяч триста п`ятдесят) гривень.
В іншій частині рішення Одеського окружного адміністративного суду від 12.02.2026 у справі № 420/34711/25 залишив без змін.
Стягнув за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС в Одеській області (65044, м. Одеса, вул. Семінарська, 5, ЄДРПОУ 44069166) на користь Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) витрати зі сплати судового збору у розмірі 1655 (одна тисяча шістсот п`ятдесят п`ять) гривень 71 копійок.
15.05.2026 на адресу П`ятого апеляційного адміністративного суду надійшла заява від представника ФОП ОСОБА_1 - адвоката Лапіна Кирила Анатолійовича про ухвалення додаткового судового рішення у справі, у якій заявник просить стягнути з апелянта судові витрати у вигляді витрат на професійну правничу допомогу у загальному розмірі 25000,00 грн, з яких: 15 000,00 грн – за надання правничої допомоги у суді першої інстанції, 10 000,00 грн – за надання правничої допомоги у суді апеляційної інстанції.
В обґрунтування заяви, посилаючись на вимоги статей 139, 252 КАС України, для вирішення питання про понесенні позивачем судові витрати на професійну правничу в судах першої та апеляційної інстанції, адвокат Лапін К.А. надав до суду апеляційної інстанції: рахунок № 1 від 16.10.2025 до договору № 122 від 13.10.2025, № 2 від 14.10.2025 до договору № 122 від 13.10.2025 квитанцію до прибуткового касового ордеру № 2 від 14.05.2026, платіжну інструкцію № 261 від 16.10.2025, акт виконаних робіт до договору № 122 від 13.10.2026 від 15.05.2026, договір про надання правової допомоги № 122 від 13.10.2025.
Представник відповідача надав заперечення на заяву про ухвалення додаткового рішення, в якому заперечував проти задоволення заяви. В обґрунтування зазначено, що заявлені позивачкою витрати є неспівмірними.
Враховуючи, що безпосередня участь сторін у судовому засіданні, в даному випадку, не є обов`язковою, оскільки матеріали справи містять достатньо письмових доказів для з`ясування фактичних обставин, колегія суддів у відповідності до ст.ст.252, 311 КАС України визнала можливим проводити апеляційний розгляд справи за відсутності сторін в порядку письмового провадження.
Колегія суддів, розглянувши заяву про ухвалення додаткового рішення, дослідивши письмові докази по справі, дійшла висновку про наявність підстав для ухвалення додаткового судового рішення по справі № 420/34711/25 та часткове задоволення заяви.
Згідно з пунктом 3 частини 1 статті 252 КАС України суд, що ухвалив судове рішення, може за заявою учасника справи, чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати.
Положеннями частини 3 статті 252 КАС України визначено, що суд, що ухвалив рішення, ухвалює додаткове судове рішення в тому самому складі протягом десяти днів з дня надходження відповідної заяви. Додаткове судове рішення ухвалюється в тому самому порядку, що й судове рішення. У разі необхідності суд може розглянути питання ухвалення додаткового судового рішення в судовому засіданні з повідомленням учасників справи. Неприбуття у судове засідання осіб, які були належним чином повідомлені про дату, час та місце судового засідання, не перешкоджає розгляду заяви.
Так, відповідно до частин 1, 2 статті 134 КАС України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.
За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.
Згідно частини 7 статті 139 КАС України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. За відсутності відповідної заяви або неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.
За змістом пункту 1 частини 3 статті 134 КАС України розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою.
На підставі частин 4-7 цієї статті КАС України для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
За правилами частини 5 статті 134 КАС України визначено, що розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
З аналізу наведених правових норм вбачається, що від учасника справи вимагається надання доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою.
Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 13 грудня 2018 року у справі № 816/2096/17 та у постанові від 16 травня 2019 року у справі № 823/2638/18.
Так, в даному випадку, на підтвердження витрат, понесених позивачем на професійну правничу допомогу в суді апеляційної інстанції, було надано суду: рахунок № 1 від 16.10.2025 до договору № 122 від 13.10.2025, № 2 від 14.10.2025 до договору № 122 від 13.10.2025 квитанцію до прибуткового касового ордеру № 2 від 14.05.2026, платіжну інструкцію № 261 від 16.10.2025, акт виконаних робіт до договору № 122 від 13.10.2026 від 15.05.2026, договір про надання правової допомоги № 122 від 13.10.2025.
Відповідно до акта виконаних робіт від 15.05.2026 до договору № 122 від 13.10.2026: адвокатом було виконано, а клієнтом прийнято наступні послуги:
- первинні юридичні консультації: 2 години вартістю 2 000 грн/год на суму 4 000 грн;
- вивчення та аналіз документів: 2 години вартістю 2 000 грн/год на суму 4 000 грн; 
- процесуальні документи (перша інстанція): 4 документи/засідання вартістю 2 000 грн за одиницю на суму 8 000 грн;
- процесуальні документи (апеляційна інстанція): 3 документи/засідання вартістю 3 000 грн за одиницю на суму 9 000 грн.
Загальна вартість виконаних та прийнятих робіт становить 25 000,00 грн.
Колегія суддів зазначає, що під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд за наявності заперечення сторони проти розподілу витрат на адвоката або з власної ініціативи, може не присуджувати стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, всі її витрати на професійну правову допомогу. 
Досліджуючи надані адвокатом документи на предмет співмірності заявленої суми правничої допомоги, колегія суддів встановила наступне.
Так відповідно матеріалів справи адвокат Лапін К.В. здійснювала представництво інтересів ФОП ОСОБА_1 у справі № 420/34711/25/24 також у Одеському окружному адміністративному суді.
Отже, як вбачається з матеріалів справи, зокрема з позову та апеляційної скарги правова позиція ФОП ОСОБА_1 була сталою і не зазнавала змін протягом розгляду справи як у суді першої так і суді апеляційної інстанції.
В суді апеляційної інстанції представник позивача продублював свою позицію наведену в суді першої інстанції. Підготовка справи до розгляду в суді апеляційної інстанції не вимагала значного обсягу юридичної і технічної роботи, оскільки, представник ФОП ОСОБА_1 - адвокат Лапін К.В. був обізнаний із позицією Головного управління ДПС в Одеській області, а нормативно-правове регулювання спірних правовідносин не змінювалось.
Водночас суд при зменшенні витрат на правову допомогу враховує: чи змінювалася правова позиція сторін у справі в судах першої, апеляційної та касаційної інстанцій; чи потрібно було адвокату вивчати додаткові джерела права, законодавство, що регулює спірні правовідносини у справі, документи та доводи, якими протилежні сторони у справі обґрунтували свої вимоги, та інші обставини (подібна за змістом правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 01.12.2021 у справі №910/20852/20, додатковій постанові Верховного Суду від 16.03.2023 у справі №927/153/22).
На думку колегії суддів, витрачений час на підготовку та подання позовної заяви та апеляційної скарги у даній справі, а також надання консультацій, є завищеним та необґрунтованими, оскільки зазначені послуги не потребували значного часу, представник позивача був обізнаний з усіма деталями у справі, а сума не є співмірною до складності справи.
Доречно наголосити, що у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16.11.2022 у справі № 922/1964/21 зауважено, що не є обов`язковими для суду зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом у контексті вирішення питання про розподіл судових витрат. Вирішуючи останнє, суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і оцінювати їх необхідність. Подібний висновок викладений і у пункті 5.44 постанови Великої Палати Верховного Суду від 12.05.2020 у справі № 904/4507/18.
Таким чином, заявлені представником позивача до відшкодування 25 000,00 грн. витрат на професійну правничу допомогу не відповідають реальності таких витрат, розумності їхнього розміру, а їх стягнення з Головного управління ДПС в Одеській області становить надмірний тягар для відповідача, що суперечить принципу розподілу таких витрат. Заявлений розмір витрат є не співмірним із складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг) в ході розгляду справи, із реальним часом витраченим адвокатом та із обсягом наданих адвокатом послуг (виконаних робіт).
В той же час враховуючи фактичний об`єм наданих адвокатом послуг, співмірність суми витрат зі складністю справи, відповідність суми понесених витрат критеріям реальності і розумності, беручи до уваги доведеність позивачем відповідно до вимог статті 77 КАС України надання йому послуг професійної правничої допомоги, апеляційний суд дійшов висновку, що клопотання адвоката Лапіна К.В. підлягає частковому задоволенню.
При прийнятті додаткового рішення суд врахував позицію Верховного Суду, викладену у постанові від 21.01 2021 по справі № 280/2635/20, та позицію Верховного Суду у складі суддів Касаційного господарського суду, викладену у постанові від 21.01.2020 у справі № 904/1038/19, відповідно до яких витрати на надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено .
При цьому, колегія суддів апеляційної інстанції зазначає, що Верховний Суд в постанові від 21.08.2020 по справі № 520/2915/19 зауважує, що метою стягнення витрат на правничу допомогу є не тільки компенсація стороні, на користь якої прийняте рішення понесених збитків, але і у певному сенсі має спонукати суб`єкта владних повноважень утримуватися від подачі безпідставних заяв, скарг та своєчасно вчиняти дії, необхідні для поновлення порушених прав та інтересів фізичних та юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин.
Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципом справедливості як одного з основних елементів принципу верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, зважаючи на складність справи, якість підготовленого документу, витрачений адвокатом час тощо є не співмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг.
Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, про що, зокрема, відзначено у пункті 95 рішення у справі “Баришевський проти України” (Заява № 71660/11), пункті 80 рішення у справі “Двойних проти України” (Заява № 72277/01), пункті 88 рішення у справі “Меріт проти України” (заява № 66561/01), заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим. 
Крім того, у пункті 154 рішення Європейського суду з прав людини у справі Lavents v. Latvia (заява 58442/00) зазначено, що згідно зі статтею 41 Конвенції Суд відшкодовує лише ті витрати, які, як вважається, були фактично і обов`язково понесені та мають розумну суму.
Аналогічна правова позиція висловлена у додатковій постанові Верховного Суду від 05.09.2019 по справі № 826/841/17.
У пункті 269 рішення у цій справі ЄСПЛ зазначив, що угода, за якою клієнт адвоката погоджується сплатити в якості гонорару певний відсоток від суми, яку присудить позивачу суд - у разі якщо така сума буде присуджена та внаслідок якої виникають зобов`язання виключно між адвокатом та його клієнтом, не може бути обов`язковою для Суду, який повинен оцінити рівень судових та інших витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично, але й також - чи була їх сума обґрунтованою (див. вищезазначене рішення щодо справедливої сатисфакції у справі “Іатрідіс проти Греції” (Iatridis v. Greece), заява № 31107/96, пункт 55).
У справі “Черніус та Рінкевичюс проти Литви” (Сernius and Rinkeviсius v. Lithuania) (заяви № 73579/17 та № 14620/18, пункт 71) ЄСПЛ також посилався на загальніший принцип про те, що ризик будь-якої помилки, допущеної державним органом, має покладатись на саму державу і помилки не мають виправлятися за рахунок осіб, яких це стосується (див. також рішення у справах “Beinaroviс and others v. Lithuania”, заява № 70520/10, пункт 140 та “Radchikov v. Russia”, заява № 65582/01, пункт 50).
ЄСПЛ у цій справі також дійшов висновку, що відмова національних судів у відшкодуванні заявникам судових витрат, понесених в ході адміністративного провадження, в якому вони оскаржували накладення державною інспекцією з праці штрафів і за результатами якого вони домоглися скасування цих рішень як необґрунтованих, становило порушення їхнього права на доступ до суду, і тому порушення пункту 1 статті 6 Конвенції незалежно від сум цих витрат (пункт 74). Водночас витрати не мають бути понесені безвідповідально чи без належного обґрунтування (див. рішення у справах “Stankiewicz v. Poland”, заява № 46917/99, пункт 75).
Відповідні принципи, що випливають з усталеної практики Суду та стосуються права на доступ до суду, наведені у рішенні ЄСПЛ у справі “Zubac v. Croatia” (заява № 40160/12, пункти 76- 86).
Аналізуючи подані позивачем докази, враховуючи складність та значення справи для сторін, колегія суддів доходить висновку про необхідність часткового задоволення клопотання та стягнення за рахунок бюджетних асигнувань відповідача на користь позивача витрат на професійну правничу допомогу у суді першої інстанції у розмірі 3 000,00 грн., а також у суді апеляційної інстанції 3 000,00 грн, у загальній сумі – 6000,00 грн
Керуючись ст. ст. 132, 134, 139, 252, 321, 322, 325, 326-329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, - 
ПО С Т А Н О В И В:

Заяву представника Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 - адвоката Лапіна Кирила Анатолійовича про ухвалення додаткового судового рішення у справі про ухвалення додаткового рішення у справі № 420/34711/25 – задовольнити частково.
Ухвалити додаткову постанову у справі № 420/34711/25 за апеляційною скаргою Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 12.02.2026 у справі № 420/34711/25 за адміністративним позовом Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Головного управління ДПС в Одеській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення від 01.08.2025 №41703/15-32-07-06.
Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС в Одеській області (вул. Семінарська, 5, м. Одеса, 65044, код ЄДРПОУ 44069166) на користь Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) судові витрати зі сплати правничої допомоги у розмірі 6 000,00 (шість тисяч) гривень.
Додаткова постанова набирає законної сили з дати прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку в строк, визначений ст. 329 КАС України.

Суддя-доповідач 		О.І. Шляхтицький	
Судді	  	А.Г. Федусик   Г.В. Семенюк