Єдиний унікальний номер 341/1693/25 
Номер провадження 2/341/100/26 
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
27 травня 2026 року м. Галич
Галицький районний суд Івано-Франківської області у складі: 
головуючого судді – Васильцової Г.А., 
секретаря судового засідання – Габлей А.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Галич цивільну справу за позовною заявою представника позивача ОСОБА_1 - адвоката Голуба Григорія Степановича до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог до предмету спору: Орган опіки та піклування – Служба у справах дітей Виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради, Військова частина НОМЕР_1 , про встановлення факту самостійного виховання та утримання дитини,

В С Т А Н О В И В:
Представник позивачки – адвокат Голуб Г.С. звернувся до суду з вказаною позовною заявою, в якій просить встановити факт самостійного виховання та утримання ОСОБА_1 доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Позов обґрунтований тим, що ОСОБА_1 перебувала у шлюбі з ОСОБА_2 13 січня 2018 року шлюб між ними було розірвано. Під час процедури розірвання шлюбу позивачка була вагітна, про що також було відомо відповідачу. У них народилася донька – ОСОБА_3 . Після розірвання шлюбу відповідач фактично відмовився від дитини та не бажав брати участі у її вихованні та утриманні. Усі витрати, пов`язані з доглядом, вихованням та утриманням доньки з моменту її народження здійснює виключно позивачка. Відповідач не бере участі у виконанні батьківських обов`язків, матеріальної допомоги не надає, доньку не бачив жодного разу та не цікавиться її життям. Позивачка працює в роті матеріального забезпечення Військової частини НОМЕР_1 у військовому званні – солдат. ОСОБА_1 має стабільний дохід, проживає з дочкою удвох, умови проживання задовільні. Позивачка оплачує самостійно витрати доньки на навчання, харчування та заняття у гуртках. Для дитини прикладом є її мама. Позивач одноосібно забезпечує дитину житлом, одягом, медичним обслуговуванням, освітнім та культурним розвитком. За таких обставин позивачка звернулася до суду із даним позовом. 
Ухвалою Галицького районного суду Івано-Франківської області від 15 жовтня 2025 року відкрито провадження по справі та призначене підготовче судове засідання на 13:30 годину 10 листопада 2025 року.
06 листопада 2025 року через підсистему «Електронний суд» від представника позивача – адвоката Голуба Г.С. надійшло клопотання про долучення доказів.
10 листопада 2025 року через підсистему «Електронний суд» від представника третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору – Військової частини НОМЕР_1 – ОСОБА_4 надійшли пояснення, в яких представник просить відмовити у задоволенні позову та просив здійснювати розгляд справи за участі представника військової частини у режимі ВКЗ. В своїх поясненнях посилається на те, що позивачку з 20 березня 2022 року було зараховано на всі види забезпечення та призначено на посаду санітара банно-прального дезінфекційного пункту роти матеріального забезпечення Військової частини НОМЕР_1 . Вона вважається такою, що 20 березня 2022 року справи та посаду прийняла і приступила до виконання обов`язків за призначенням. Вважають, що через рішення суду ОСОБА_1 намагається набути право на звільнення з метою ухилення від проходження військової служби. 
10 листопада 2025 року через підсистему «Електронний суд» від представника позивача – адвоката Голуба Г.С. надійшло клопотання про долучення доказів та про виклик свідків.
Протокольною ухвалою Галицького районного суду Івано-Франківської області від 10 листопада 2025 року оголошено перерву у підготовчому судовому засіданні через не повідомлення відповідача, у зв`язку із відсутністю в суду марок відправлення поштової кореспонденції. Чергове підготовче судове засідання призначено на 13:30 годину 09 грудня 2025 року.
03 грудня 2025 року та 09 грудня 2025 року через підсистему «Електронний суд» від представника позивача – адвоката Голуба Г.С. надійшло клопотання про витребування доказів та про долучення доказів, відповідно.
Ухвалою Галицького районного суду Івано-Франківської області від 09 грудня 2025 року оголошено перерву у підготовчому судовому засіданні та витребувано інформацію з Державної прикордонної служби України щодо дат та місць перетину кордону на в`їзд/виїзд відповідачем у період часу з 01 січня 2021 року до 09 грудня 2025 року. Чергове підготовче судове засідання призначено на 10:30 годину 20 січня 2026 року.
09 грудня 2025 року через підсистему «Електронний суд» від представника третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору – Військової частини НОМЕР_1 – Бурака Т.В. надійшло клопотання про проведення розгляду справи за відсутності представника Військової частини НОМЕР_1 . Крім того, в заяві підтримують подані раніше пояснення, у яких просять відмовити у задоволенні позову. 
20 січня 2026 року через підсистему «Електронний суд» від представника третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору – Служби у справах дітей Виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради – Стефанець Г.Я. надійшла заява про розгляд справи без участі представника служби. Також просить надати додатковий час для підготовки пояснень.
20 січня 2026 року на адресу суду представник позивача – адвокат Голуб Г.С. надав заяву про проведення підготовчого судового засідання без участі позивачки та її представника та не заперечують щодо призначення справи до судового розгляду.
Ухвалою Галицького районного суду Івано-Франківської області від 20 січня 2026 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду на 10:30 годину 19 лютого 2026 року.
19 лютого 2026 року через підсистему «Електронний суд» від представника позивача – адвоката Голуба Г.С. надійшло клопотання про долучення доказів.
Протокольною ухвалою Галицького районного суду Івано-Франківської області від 19 лютого 2026 року оголошено перерву для надходження висновку від служби у справах дітей. Чергове судове засідання призначено на 10:30 годину 23 березня 2026 року.
19 лютого 2026 року через підсистему «Електронний суд» від представника третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору – Служби у справах дітей Виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради – Стефанець Г.Я. надійшло клопотання про відкладення розгляду справи.
20 березня 2026 року через підсистему «Електронний суд» від представника третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору – Служби у справах дітей Виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради – Стефанець Г.Я. надійшло клопотання про долучення письмових пояснень, в яких просять розгляд справи проводити без участі представника служби у справах дітей.
Ухвалою Галицького районного суду Івано-Франківської області від 23 березня 2026 року відкладено розгляд справи та повторного витребування інформації з Державної прикордонної служби України. Чергове судове засідання призначено на 10:30 годину 22 квітня 2026 року.
Ухвалою Галицького районного суду Івано-Франківської області від 22 квітня 2026 року відкладено розгляд справи та повторного витребування інформації з Державної прикордонної служби України. Крім того, застосовано до Державної прикордонної служби України заходи процесуального примусу у вигляді штрафу у розмірі 3 328,00 грн. Чергове судове засідання призначено на 11:00 годину 27 травня 2026 року.
12 травня 2026 року на виконання ухвали суду від Державної прикордонної служби України надійшла інформація щодо перетину кордону ОСОБА_2 та клопотання про скасування ухвали про накладення грошового стягнення.
18 травня 2026 року через підсистему «Електронний суд» від представника ІНФОРМАЦІЯ_2 – Марченко С.М. повторно надійшло клопотання про скасування ухвали про накладення грошового стягнення.
Ухвалою Галицького районного суду Івано-Франківської області від 27 травня 2026 року клопотання представника Державної прикордонної служби України - Марченко С.М. про скасування заходів процесуального примусу задоволено.
Інших заяв та клопотань у справі від учасників процесу до суду не надходило.
В судове засідання, призначене на 27 травня 2026 року позивачка не з`явилася. Проте, у судовому засіданні 19 лютого 2026 року підтримала свої вимоги та пояснила, що самостійно виховує дитину багато часу. Живе з донькою удвох та задовольняє її потреби. Всі питання з її харчування, навчання, лікування вирішує сама. Батько дитини самоусунувся від її виховання та переклав ці обов`язки тільки на неї. Він немає бажання брати участь у її вихованні та утриманні. Дитина з часом розвивається, і вона бажає давати їй більше уваги та часу. Живе сама з дочкою в м. Івано-Франківськ. ЇЇ батьки живуть у м. Бурштин. Водити дитину до школи та на гуртки може лише вона. Перебуває на службі, на якій потрібно перебувати тривалий час. Дитину потрібно забирати з гуртків та школи, на що їй потрібно більше часу. Є моменти, що не має змоги надавати дитині більше часу та уваги, оскільки важко з роботи відпускатися до дитини. В частині кадрів не вистачає. До бойових нарядів залучають усіх працівників. На час нарядів немає з ким залишити дитину. В частині залучають практично всіх жінок і цьому не можна суперечити. Метою позову є звільнення з військової служби. На час мобілізації у 2022 році дитина вже була, проте графік був такий, що дозволяв все встигати. На службі в той час було більше людей. Наразі з частини забрали багато чоловіків. Робота стала складнішою, бо потребує багато часу. У дитини зараз інші потреби, оскільки зараз вона вчиться в школі.
В судове засідання, призначене на 27 травня 2026 року представник позивача не з`явився, надав суду заяву, в якій просить проводити розгляд справи за їх відсутності та винести рішення, яким задовольнити позовні вимоги. У судовому засіданні 19 лютого 2026 року адвокат Голуб Г.С. підтримав заявлені вимоги та пояснив, що дитина для відповідача була не бажана, що й стало підставою для розірвання шлюбу. Участі у вихованні дитини він не приймає.
Відповідач у судові засідання, призначені на 10 листопада 2025 року, 09 рудня 2025 року, 20 січня 2026 року, 19 лютого 2026 року, 23 березня 2026 року, 22 квітня 2026 року та 27 травня 2026 року не з`явився, відповідно до ст. 128 ЦПК України належним чином був повідомлений про дату, час та місце розгляду справи (а.с. 106, 129, 130-131,147,191-192, 193, 209-210). Відповідач не повідомив суд про причину своєї неявки, правом на подачу відзиву на позовну заяву не скористався.
Крім того, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою технічних засобів не здійснюється.
Заслухавши пояснення позивачки та її представника, допитавши свідків та вивчивши матеріали справи, суд приходить до наступного.
Судом встановлено, що батьками неповнолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , є ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , про що свідчить копія свідоцтва про народження та витяг з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію народження, відповідно до ст. 126, 133, 135 Сімейного кодексу України (а.с. 16, 17). 
Шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 розірвано 13 січня 2018 року, що підтверджується копією свідоцтва про розірвання шлюбу (а.с.15).
Відповідно до службової характеристики від 26 вересня 2025 року ОСОБА_1 , санітар банно-прального дезінфекційного пункту роти матеріального забезпечення військової частини НОМЕР_1 , за час проходження служби зарекомендувала себе добре. До виконання службових обов`язків ставиться відповідально. Спроможна швидко та якісно виконувати поставлені завдання та самостійно приймати рішення. Зберігає службову субординацію. Морально-психологічний стан на високому рівні. До дисциплінарної відповідальності не притягувалася (а.с.18).
Згідно відомостей з Державного реєстру фізичних осіб-платників податків про суми виплачених доходів та утриманих податків від 26 вересня 2025 року, ОСОБА_1 отримувала стабільно заробітну плату у вигляді виплат військослужбовцям та соціальну виплату з відповідних бюджетів у період з 1 кварталу 2024 року до 3 кварталу 2025 року (а.с. 19-20).
Відповідно до акту обстеження житлово-побутових умов від 05 березня 2024 року та акту матеріально-побутового обстеження житла від 26 вересня 2025 року ОСОБА_1 та ОСОБА_3 проживають за адресою: АДРЕСА_1 . Квартира газифікована, електрифікована. Умови проживання задовільні (а.с. 21,23).
Згідно довідки Департаменту адміністративних послуг Івано-Франківської міської ради №4605 від 05 березня 2024 року та №13486 від 26 вересня 2025 року за адресою: АДРЕСА_1 зареєстровані ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с. 22, 24). 
Як вбачається з довідки №91» від 03 вересня 2025 року та довідки №94 від 04 вересня 2025 року Приватної Початкової школи «Католицька школа святого Василія Великого, ОСОБА_3 навчається у Приватній початковій школі «Католицька школа святого Василія Великого», за яке ОСОБА_1 здійснила оплату за освітні послуги у сумі 58 000,00 грн та за харчування у сумі 27 890,00 грн за 2024-2025 навчальний рік (а.с. 25,26).
Крім того, ОСОБА_3 за 2024-2025 навчальний рік відвідувала гурткові заняття, за які її мама ОСОБА_1 здійснила оплату, а саме: китайська мова сума 2 520,00 грн, стретчинг – 2 000,00 грн, художній гурток – 560 грн; що підтверджується довідкою №109 Приватної Початкової школи «Католицька школа святого Василія Великого» від 16 вересня 2025 року (а.с. 27). 
В матеріалах справи також міститься копія довідки (а.с. 28), зі змісту якої вбачається, що ОСОБА_3 з 2024 року відвідує гурток з вокалу, вартість навчання в якому становить 12 600,00 грн, яке сплачує ОСОБА_1 . 
З психологічної характеристики психоемоційного стану та сімейних відносин, виданої Центром психологічної допомоги дітям «Серденько» від 24 вересня 2025 року вбачається, що станом на 24.04.2025 року психоемоційний стан дитини є стійким, сімейна ситуація характеризується сприйняттям родини як безпечного середовища, важливість близьких стосунків із мамою. Ситуація з батьком не є актуальною для дитини на емоційному рівні, що підтверджує відсутність значущості цієї фігури в її внутрішньому світі (а.с. 29-36).
Матеріали справи також містять інформаційну довідку про підтвердження участі батьків у вихованні дитини від 05.11.2025 року, відповідно якої, вчителька ОСОБА_5 та вихователька групи продовженого дня ОСОБА_6 . Приватної початкової школи «Католицька школа святого В. Великого» засвідчують той факт, що батько учениці ОСОБА_3 не бере участі у її вихованні. Усі питання, пов`язані з доглядом, вихованням, навчанням, спільними поїздками класу, батьківськими зборами, забезпеченням відповідних матеріалів здійснює виключно мати – ОСОБА_1 (а.с. 37).
Згідно довідки, виданої лікарем-педіатром ОСОБА_7 ТзОВ «ОмедКлінік» від 07.11.2025 року, вбачається, що ОСОБА_3 перебуває під спостереженням лікаря-періатра з народження. За час спостереження педіатром дитина неодноразово приходила на планові огляди, щеплення, консультації з приводу захворювань, лікування, під час яких з нею була виключно її мати – ОСОБА_1 , яка призначення лікаря та рекомендації виконує. Батько дитини на прийомах присутній не був, педіатр ні разу його не бачила (а.с. 72).
Відповідно до інформаційної довідки №140 про участь батьків ОСОБА_3 у її вихованні Приватної початкової школи «Католицька школа святого В.Великого» від 12.11.2025 року, дівчинка є ученицею 2-В класу, завжди охайна, підготовлена до уроків, має все необхідне шкільне приладдя. Ельміра творча, любить співати та малювати, прекрасно комунікує з дітьми. Мама ОСОБА_1 бере активну участь у житті класу, зокрема, в індивідуальних зустрічах та виховних заходах, які проводяться в класі, цікавиться навчальними досягненнями дитини, завжди вчасно приводить її до школи та забирає, своєчасно оплачує освітні послуги та харчування дівчинки. Батько жодного разу не з`являвся у школі, участі у шкільному житті дівчинки не бере (а.с. 103).
13 лютого 2026 року Івано-Франківським міським судом Івано-Франківської області винесено судовий наказ, яким ухвалено стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання неповнолітньої дитини ОСОБА_3 у твердій грошовій сумі в розмірі 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісяця (а.с. 151).
Свідок ОСОБА_8 , у судовому засіданні 19 лютого 2026 року пояснила, що є матір`ю позивачки, а відповідач її колишній чоловік. Зазначила, що є свідком невдалого шлюбу дочки. ОСОБА_9 служить та самостійно виховує дочку. З ОСОБА_2 стосунки не склалися, він наполягав лише на своїй думці та контролював її. На сім`ю коштів не мав. Вважав, що дитина все має і це проблеми дочки та її витрати. Він виїхав за кордон через пів року з початку війни. Дитина ходить на багато гуртків. Дочка хоче мати більше часу на виховання дитини. Наразі вона сама не справляється.
Свідок ОСОБА_10 у судовому засіданні 19 лютого 2026 року пояснив, що з позивачкою служить разом в одній військовій частині. Відповідача не знає. Знає, що ОСОБА_9 подала рапорт, щоб її зняли з бойових завдань, оскільки вона сама виховує доньку. На вихідні дні було таке, що вона приходила з дитиною на роботу в частину на добові, бо немає її з ким залишити. На момент мобілізації дитина у неї вже була. Коли з дитиною вона була на роботі, дівчинка про батька не говорила нічого. Про її чоловіка йому невідомо нічого. 
Як вбачається із письмових пояснень Органу опіки та піклування – Служби у справах дітей Виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради від 19 березня 2026 року, 23 грудня 2025 року фахівець із соціальної роботи КЗ «Міський центр соціальних служб» відвідав сім`ю ОСОБА_11 , за адресою місця проживання в АДРЕСА_1 . За результатами оцінювання встановлено, що складні життєві обставин відсутні. Дитина ОСОБА_3 проживає разом із матір`ю. Мати ОСОБА_1 самостійно виховує та утримує малолітню дитину. ОСОБА_12 навчається у Приватній початковій школі «Католицькій школі святого Василія Великого», на даний момент учениця 2-В класу. За результатами психологічного обстеження, відповідно до висновку шкільного психолога, під час дослідження виявлено, що на першому місці в дитини є мама, емоційний фон в школі та сім`ї позитивний, має творчі здібності, проявляє інтерес до навчання, має дружні стосунки та почувається щасливою. ОСОБА_2 згідно довідки Дубовецької сільської ради, тривалий час не проживає на території села, зі слів матері його місце проживання та перебування їй невідоме. Працівники служби у справах дітей провели з ним телефонну розмову 06 лютого 2026 року, в якій останній повідомив, що на даний час перебуває в Німеччині, вихованням доньки не займається. Зі слів батька, матір доньки чинить йому перешкоди у спілкуванні з дитиною, оскільки не дає спілкуватися в телефонному режимі, також чинить перешкоди у спілкуванні і бабусі дитини з боку батька. ОСОБА_1 не зверталася до суду про стягнення аліментів на утримання дитини. Батько вказав, що у 2024-2025 роках передавав кошти для доньки, але на даний час матеріально не допомагає. 09.02.2026 року працівники служби у справах дітей відвідали сім`ю ОСОБА_11 , за місцем реєстрації дитини умови проживання належні, проведено ремонт, дотримуються чистоти та порядку. У дівчинки наявна окрема кімната, вона забезпечена одягом та взуттям відповідного віку та сезону, канцелярськими приладдями, технічними пристроями для навчання та англійської мови, які зі слів мами, вона оплачує самостійно. Стосунки у сім`ї дружні, довірливі, люблять проводити час разом, подорожувати. Зі слів мами, вона повністю забезпечує та виховує дитину самостійно, батько участі не бере. 09.02.2026 року за допомогою системи обміну повідомленнями «Вайбер» надійшла заява від ОСОБА_2 , в якій він вказує, що «не в змозі бути фізично поруч зі своєю дочкою ОСОБА_12 та матеріально забезпечувати її, сам знаходжусь за кордоном у скрутному становищі з певних особистих причин, тож вся відповідальність вимушено лягає на плечі матері дитини. На даний момент та в ближчому майбутньому ситуація буде без змін з його сторони». Щодо розгляду питання на засіданні комісії з питань захисту прав дитини, то батько просив розглядати дане питання без його участі. Матір дитини на засідання комісії не з`явилася, 11.02.2026 року за допомогою системи обміну повідомленнями «Вайбер» направила заяву, в якій просила дане питання розглядати без її участі, у зв`язку із перебуванням на службі.
Згідно відповіді Державної прикордонної служби України від 23.04.2026 року на виконання ухвали суду про витребування доказів встановлено, що 16.10.2021 року ОСОБА_13 перетнув державний кордон на в`їзд в Україну та більше територію країни не залишав (а.с. 211).
Вислухавши думку позивачки та її представника, допитавши свідків, оглянувши матеріали справи, суд дійшов переконання, що у задоволенні вимог позивача слід відмовити з наступних підстав.
Відповідно до ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.
Згідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цих Кодексом випадках.
Як вбачається з вимог ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Згідно до ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Верховний Суд у своїй постанові від 15 серпня 2025 року у справі № 709/1954/24 зазначив, що вимоги про встановлення факту самостійного виховання дитини підлягають розгляду саме в порядку позовного провадження, оскільки вони випливають із сімейних правовідносин, стосуються прав та обов`язків обох батьків і впливають на права й інтереси самої дитини.
В статті 51 Конституції України визначено, що сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.
Частина 1 ст. 121 СК України передбачає, що права та обов`язки матері, батька і дитини ґрунтуються на походженні дитини від них.
Статтею 141 СК встановлена рівність прав та обов`язків батьків щодо дитини. Зокрема, визначено, що мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини, не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою статті 157 цього Кодексу.
Батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, що чітко закріплено в ч. 2 ст. 150 СК України. 
Питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. 
Відповідно до ст. 15 СК України, сімейні обов`язки є такими, що тісно пов`язані з особою та, відповідно, не можуть бути перекладені на іншу особу.
Ухилення від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини є самостійною підставою для позбавлення батьківських прав, що передбачено ст. 164 СК України.
З настанням певних юридичних фактів обсяг батьківських прав може обмежуватися або припинятися, а тому для підтвердження самостійного виховання дитини матері необхідне існування (настання) обставин, у силу яких обсяг прав батька обмежується або припиняється.
Оскільки сімейні права та обов`язки є такими, що тісно пов`язані з особою, а тому не можуть бути передані іншій особі.
В силу настання певних юридичних фактів (дій чи подій), які мають бути підтверджені виключно актами цивільного стану (свідоцтво про смерть) чи рішенням суду (про позбавлення батьківських прав, визнання недієздатним, померлим, безвісно відсутнім, тощо) та позбавляють особу користуватися батьківською правосуб`єктністю, такі права та обов`язки припиняються та не потребують додаткового підтвердження того, що один із батьків самостійно виконує їх.
СК України не встановлено підстав та прав батьків щодо припинення батьківських обов`язків відносно виховання дитини, а визначена ч. 1 ст. 15 СК України «невідчужуваність» сімейних обов`язків свідчить про неможливість відмови від сімейних обов`язків, якими є, зокрема, обов`язки щодо виховання дитини.
Іншими словами, батько чи мати не мають визначеного в чинному законодавстві права щодо відмови від виконання ним/нею батьківських обов`язків з виховання та утримування свої дитини, або ж передачі цих обов`язків іншому з батьків. Це їх обов`язок.
Частиною 1 ст. 152 СК України встановлено, що право дитини на належне батьківське виховання забезпечується системою державного контролю, що встановлена законом.
Відповідно до ч. ч. 3, 4 ст. 155 СК України відмова батьків від дитини є неправозгідною, суперечить моральним засадам суспільства.
Доведення факту одноосібного виховання дитини матір`ю пов`язане з настанням (існуванням) обставин, за яких батько не виконує своїх батьківських обов`язків щодо дитини, стосується зміни обсягу сімейних прав або невиконання одним із батьків батьківських обов`язків (у тому числі умисного) та безумовно впливає на права й інтереси самої дитини, а також зумовлює відповідні правові наслідки, визначені законом.
Факт одноосібного виховання дитини одним із батьків може бути встановлений судом як одна з обставин, що складає предмет доказування у спорі між батьками дитини щодо виконання ними обов`язків з виховання дитини, що також зазначено у правовому висновку, викладеному у постанові Верховного Суду від 11 вересня 2024 року у справі № 201/5972/22.
Звертаючись до суду із позовом, ОСОБА_1 просить встановити факт самостійного виховання та утримання нею дочки ОСОБА_3 , який необхідний їй для звільнення з військової служби на підставі п. 4 ст. 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію». 
Відповідно до пункту 4 статті 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» жінки та чоловіки, які мають дитину (дітей) віком до 18 років, якщо другий з батьків такої дитини (дітей) помер, позбавлений батьківських прав, визнаний зниклим безвісти або безвісно відсутнім, оголошений померлим, відбуває покарання у місцях позбавлення волі, а також коли особа самостійно виховує та утримує дитину за рішенням суду або запис про батька такої дитини в Книзі реєстрації народжень здійснений на підставі частини 1 ст. 135 Сімейного кодексу України.
Законодавець розширив перелік осіб, які мають право на відстрочку призову на військову службу під час мобілізації та/або звільнення з військової служби за наведених підстав, що зумовлене врахуванням усіх наявних життєвих ситуацій, коли особа самостійно виховує дитину (наприклад: особа, яка розлучена та самостійно здійснює обов`язки по вихованню та утриманню дитини, у той час коли інший з батьків позбавлений фактичної змоги виконувати свої обов`язки; батько або матір не беруть участі у вихованні та утриманні дитини або зникли, проте не визнані судом безвісно відсутніми або такими, що позбавлені батьківських прав; якщо один з батьків перебуває на окупованій території і не може фактично виховувати та утримувати дитину, тощо).
Тому, оцінюючи доводи і докази, які підтверджують факт самостійного виховання особою дитини, суд має досліджувати обставини (події), які є виключними (непереборними / винятковими / неординарними / особливими) у конкретних життєвих ситуаціях, що викладено у пункті 105 постанови Великої Палати Верховного Суду від 11 вересня 2024 року у справі № 201/5972/22.
Аналізуючи вищевикладене, дослідивши обставини справи, суд приходить до висновку про відсутність у даній справі виключних непереборних, виняткових, неординарних обставин на підставі яких можливо встановити факт самостійного утримання та виховання матір`ю дитини.
Проходження матір`ю дитини військової служби у ЗСУ, яке ОСОБА_1 проходить за добровільним та власним вибором, є виконанням конституційного обов`язку із захисту Вітчизни, що закріплений у ст. 65 Конституції України. 
При цьому проживання батька ОСОБА_2 окремо від дитини не може бути підставою для встановлення факту самостійного виховання дитини матір`ю.
На момент розгляду справи відповідач не позбавлений батьківських прав, не визнаний недієздатним або безвісно відсутнім, тощо. Те, що він проживає окремо від дитини, не означає, що він самоусунувся від виховання та утримання дитини. Посилання позивачки, що він виїхав за межі України спростовується інформацією Державної прикордонної служби України, відповідно якої він межі України через відповідні пункти пропуску не залишав.
Правовий статус ОСОБА_2 як батька не припинений.
Суд також звертає уваги те, що у письмових пояснення служби у справах дітей виокремлена суперечлива позиція відповідача. 06.02.2026 ОСОБА_2 зазначає працівнику служби у справах дітей в телефонній розмові про те, що позивачка чинить йому перешкоди у спілкуванні з дитиною та його матері (бабусі дівчинки по татовій лінії), зокрема, не дає розмовляти по телефону. Повідомляє, що передавав доньці кошти у 2024-2025 роках, але на даний час матеріально не допомагає. Надалі, у мобільному застосунку «Вайбер» надіслав заяву, в якій він вказує, що не в змозі бути фізично поруч зі своєю дочкою та матеріально забезпечувати її, сам знаходиться за кордоном у скрутному становищі і на даний момент та в ближчому майбутньому ситуація буде без змін з його сторони.
Згідно офіційної інформації з баз Державної прикордонної служби України суд встановив, що ОСОБА_2 не перетинав державний кордон з 16.10.2021 року та по цей час перебуває на території України. 
Витребувана судом з Державної прикордонної служби України інформація спростовує покази ОСОБА_1 та свідка ОСОБА_8 (матері позивачки) про те, що відповідач виїхав за кордон.. 
Дана інформація також спростовує твердження, викладене у письмових поясненнях служби у справах дітей, щодо перебування ОСОБА_2 у Німеччині. Разом з письмовими поясненнями представник служби у справах дітей не надав суду копію цієї заяви, яку ніби то відповідач надіслав у мобільному застосунку. Також суду невідома процедура встановлення службою у справах дітей дійсності написання відповідачем вищезгаданої заяви та взагалі встановлення його особи.
Той факт, що ОСОБА_2 не проживає з дитиною, не припинає його юридичного обов`язку щодо виховання дочки ОСОБА_3 , у тому числі й за випадку, якщо існують обставини, за яких мати перешкоджає у спілкуванні батька з дитиною. Батько не має визначеного в чинному законодавстві права щодо відмови від виконання ним батьківських обов`язків з виховання та утримування свої дитини, або ж передачі цих обов`язків іншому з батьків.
Неналежне виконання відповідачем батьківських обов`язків може бути самостійною підставою для позбавлення його батьківських прав.
Відтак, позовні вимоги представника позивача не підлягають задоволенню, оскільки сам факт окремого проживання батька від дитини та проходження матір`ю військової служби не є достатніми, виключними, непереборними, винятковими, неординарними обставинами для встановлення факту того, що мати виховує дитину «самостійно».
Відповідно до статті 141 ЦПК України витрати по сплаті судового збору покладаються на позивача.
Керуючись ст.ст. 15, 121, 141, 150, 152 Сімейного Кодексу України, ст.ст. 12, 13, 76 ,81-82, 89, 141, 263-265,280-281,310-314 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:
У задоволенні позовної заяви представника позивача ОСОБА_1 – адвоката Голуба Григорія Степановича до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог до предмету спору: Орган опіки та піклування – Служба у справах дітей Виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради, Військова частина НОМЕР_1 про встановлення факту самостійного виховання та утримання дитини – відмовити.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Івано-Франківського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його складення, шляхом подачі апеляційної скарги. 

Повний текст рішення суду складено 03 червня 2026 року.
  Суддя	Ганна ВАСИЛЬЦОВА