Справа № 309/2286/25
Провадження № 2/309/762/25

Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08 червня 2026 року м. Хуст

Хустський районний суд Закарпатської області в складі: 
головуючого-судді Довжанин М.М. 
за участю секретаря судового засідання Драб Н.В., 
позивача ОСОБА_1 , яка діє в інтересах малолітнього сина ОСОБА_2 ,
представника позивача адвоката Касинець В. В.,
представника відповідача Хустської міської ради -Пилип І. В., 
представника відповідача ОСОБА_3 , адвоката Плешинець М.В., 
представника третьої особи органу опіки та піклування Хустської міської ради Уманської А. О. 
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 , яка діє в інтересах малолітнього сина ОСОБА_2 до Хустської міської ради, ОСОБА_3 , третя особа: орган опіки та піклування Хустської міської ради, про визнання права на обов`язкову частку у спадщині та визнання права власності, -
В С Т А Н О В И В:
ОСОБА_1 звернулася з позовом до Хустської міської ради, ОСОБА_3 , третя особа: орган опіки та піклування Хустської міської ради про визнання права на обов`язкову частку у спадщині та визнання права власності на 3/4 частини будинку.
Позовні вимоги умотивовані тим, що 23 травня 2009 року позивачкою ОСОБА_1 було укладено шлюб з ОСОБА_4 . Від цього шлюбу в них народився син ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Батько дитини ОСОБА_4 помер ІНФОРМАЦІЯ_2 . На час смерті батько дитини постійно проживав в АДРЕСА_1 .
ІНФОРМАЦІЯ_3 померла матір її чоловіка ОСОБА_5 . ІНФОРМАЦІЯ_4 помер ОСОБА_6 , який був батьком ОСОБА_4 .
Після смерті ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_5 позивачка ОСОБА_1 в інтересах малолітнього сина звернулася до приватного нотаріуса Хустського районного нотаріального округу Рошинець Н.П. із заявою про прийняття спадщини за померлим ОСОБА_6 , який є дідом її сину ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та подала всі документи які підтверджують, що дійсно померлий є дідом її синові. Після перевірки документів приватний нотаріус вчинила дії щодо реєстрації її заяви.
При подачі заяви позивачці ОСОБА_1 стало відомо, що померлий склав заповіт. Звернувшись з адвокатським запитом до Хустської міської ради та Нижньоселищенського старостинського округу з проханням повідомити чи дійсно укладався заповіт, позивачкою ОСОБА_1 отримано копію заповіту від 03.12.2020 року посвідченого секретарем Нижньоселищенської сільської ради Ларь В.М.
Крім цього позивачка зазначає, що померла ОСОБА_5 була головою дворогосподарсва, що підтверджується копією книги погосподарського обліку № 0103921, надану на адвокатський запит Нижньоселищенським старостинським округом листом від 20.04.2021 року № 02-31/29.
Відповідно до частини першої статті 1223 Цивільного кодексу України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. Частиною другою статті 1223 Цивільного кодексу України визначено, що в разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі не охоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують в порядку черговості особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Відповідно до статті 1261
Цивільного кодексу України у першу чергу право на спадкування мають діти спадкодавця.
Разом з тим, у статті 1241 Цивільного кодексу України визначено право певних осіб на отримання частки спадкового майна незалежно від змісту заповіту. Таким чином, свобода спадкового розпорядження обмежується правом осіб, які закликаються до спадкування незалежно від волі спадкодавця в силу прямої вказівки закону.
Відповідно ч.3 ст. 1235 Цивільного кодексу України заповідач не може позбавити права на спадкування осіб, які мають право на обов`язкову частку у спадщині. Воля заповідача, що входить у протиріччя з правом осіб на обов`язкову частку у спадщині, у цій частині виконанню не підлягає. Метою існування обов`язкової частки у спадщині є захист інтересів окремих спадкоємців першої черги. В ухвалі ВССУ з розгляду цивільних і кримінальних справ від 20.04.2016 зазначено, що наявність у особи обов`язкової частки не є підставою недійсності заповіту, оскільки таке право на обов`язкову частку у спадщині гарантується ч. 3 ст. 1235, ст. 1241 Цивільного кодексу України.
Перелік осіб, що мають право на обов`язкову частку визначений вищевказаною статтею 1241 Цивільного кодексу України, є вичерпним і розширеному тлумаченню не підлягає. До цього переліку входять лише особи, які належать до першої черги спадкоємців за законом і є малолітніми, неповнолітніми, повнолітніми непрацездатними дітьми, непрацездатною вдовою/вдівцем, непрацездатними батьками/усиновителями та дітьми, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені після відкриття спадщини. Малолітніми є особи, що не досягли чотирнадцяти років, неповнолітніми є особи, що не досягли вісімнадцяти років.
Отже, малолітній ОСОБА_2 має право на спадкування обов`язкової частки в силу прямої вказівки закону, оскільки за правом представлення належить до першої черги спадкоємців.
Право на обов`язкову частку - це суб`єктивне майнове право окремих спадкоємців першої черги отримати певну частку у спадщині, незалежно від змісту заповіту. Спадкування обов`язкової частки відноситься до спадкування за законом, хоча застосовується лише за наявності заповіту. При цьому норми про обов`язкову частку (ст. 1241 Цивільного кодексу України) розміщені серед норм про спадкування за заповітом (глава 85 ЦК).
Отже, малолітній ОСОБА_2 має право спадкування обов`язкової частки після смерті бабусі та діда за правом представлення свого батька ОСОБА_4 , який помер до відкриття спадщини, тобто є спадкоємцем за законом першої черги за правом представлення.
Враховуючи вищевикладене, позивачка ОСОБА_1 просить визнати за неповнолітнім ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , право на обов`язкову частку в спадщині, що належала померлій бабі ОСОБА_5 та померлому діду ОСОБА_6 в розмірі 3/4 частки спадкового майна, а саме: житлового будинку АДРЕСА_1 з надвірними будівлями та спорудами та визнати за неповнолітнім ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 право власності на 3/4 частину житлового будинку та господарські будівлі та споруди за АДРЕСА_1 .
07 серпня 2025 року представником відповідача ОСОБА_3 - адвокатом Плешинець М.В. поданий відзив на позовну заяву в якому вказує, що відповідач ОСОБА_3 заперечує позов повністю, вважає його необґрунтованим та безпідставним, відомості та обставини зазначені в ньому не відповідають фактичним обставина справи, а заявлені вимоги не узгоджуються з вимогами законодавства. 
У відзиві вказує також, що відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Обґрунтованість підстав звернення до суду оцінюється судом у кожній конкретній справі за результатами розгляду позову. При цьому, відсутність (недоведеність) порушеного або оспорюваного права позивача є підставою для ухвалення рішення про відмову у задоволенні позову, незалежно від інших встановлених судом обставин (постанова Верховного Суду від 29 червня 2021 року в справі № 916/2040/20).
Закон закріплює право фізичної особи призначити спадкоємців шляхом складання заповіту і розподілити спадкове майно, майнові права та обов`язки на свій розсуд. Разом з тим, у статті 1241 Цивільного кодексу України визначено право певних осіб на отримання частки спадкового майна, незалежно від змісту заповіту закон гарантує визначену частку спадщини, яка називається обов`язковою часткою. Таким чином, свобода спадкового розпорядження обмежується правом осіб, які закликаються до спадкування незалежно від волі спадкодавця в силу прямої вказівки закону.
Перелік таких осіб, визначений вищевказаною статтею Цивільного кодексу України, є вичерпним і розширеному тлумаченню не підлягає. До цього переліку входять лише особи, які належать до першої черги спадкоємців за законом і є малолітніми, неповнолітніми, повнолітніми непрацездатними дітьми спадкодавця (в тому числі усиновленими), непрацездатною вдовою (вдівцем), непрацездатними батьками (усиновителями) та дітьми, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені після відкриття спадщини. Враховуючи вищевикладене, положення ст. 1241 ЦК України застосовуються за наявності заповіту.
Натомість наведені позивачем обставини та твердження цих вимог закону не спростовують, та навпаки їм суперечать, також вони і не вказують на наявність відповідних обставин, що надають таке право. Крім цього, згідно позовних вимог, позивач просить визнати обов`язкову частку у спадщині, як за померлим ОСОБА_6 так і за померлою ОСОБА_5 , однак відомостей про наявність заповіту останньою взагалі не додає. 
Зазначена у позовній заяві судова практика Верховного Суду не відноситься до даної справи та не вказує на правомірність заявлених позовних вимог. 
Враховуючи вищевикладене, просить відмовити у задоволенні позову ОСОБА_1 , в інтересах ОСОБА_2 , до Хустської міської ради, ОСОБА_3 , третя особа: Служба у справах дітей Хустської міської ради з позовними вимогами про визнання права на обов`язкову частку у спадщині - повністю.
01 грудня 2025 року ухвалою Хустського районного суду у справі замінено третю особу службу у справах дітей Хустської міської ради на орган опіки та піклування Хустської міської ради.
10 грудня 2025 року представником позивача ОСОБА_1 - адвокатом Козар М.М. також подане клопотання про допит свідка, згідно якого просять викликати та допитати в якості свідка у цивільній справі за позовною заявою ОСОБА_1 , яка діє від імені та в інтересах малолітнього сина ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , третя особа Служба у справах дітей Хустської міської ради про визнання права власності на частку майна в порядку спадкування, - ОСОБА_7 , АДРЕСА_2 .
Ухвалою суду від 02 лютого 2026 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті.
Позивачка ОСОБА_1 та її представник -адвокат _ Касинець В. В., в судовому засіданні позовні вимоги підтримали в повному обсязі. Позивачка зазначила, що згідно виписки з погосподарської книги, доданої до матеріалів справи, головою дворогосподарства за адресою АДРЕСА_1 є померла ОСОБА_5 . ЇЇ син ОСОБА_2 після смерті свого батька має право на обов`язкову частку після смерті своєї баби ОСОБА_5 та свого діда ОСОБА_5 . У судовому засіданні відмовилась від допиту свідка згідно поданого нею клопотання від 10 грудня 2025 року.
Відповідач ОСОБА_3 в судове засідання не з`явився. Його представник- адвокат Плешинець М.В. в судовому засіданні зазначив, що вимоги позивача та його представника не відповідають ні вимогам законодавства, ні правозастосовній практиці. Вказав, що право на обов`язкову частку не може переходити ні в порядку спадкової трансмісії, ні за правом представлення. За наведених підстав у задоволенні позову просив відмовити. 
Представник відповідача -Хустської міської ради у судовому засіданні зазначив, що вирішення позовних вимог залишає на розсуд суду.
Представник третьої особи - органу опіки та піклування Хустської міської ради у судовому засіданні зазначив, що вирішення позовних вимог залишає на розсуд суду. 
Суд, заслухавши пояснення учасників судового розгляду, дослідивши та оцінивши докази у справі, встановив наступні обставини та відповідні правовідносини.
При розгляді справи судом встановлено, що ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_6 , що стверджується свідоцтвом про смерть серія НОМЕР_1 від 08 травня 2014 року, є батьком малолітнього ОСОБА_2 , що стверджується свідоцтвом про народження серія НОМЕР_2 від 13 квітня 2011 року та чоловіком ОСОБА_1 , що підтверджується свідоцтвом про шлюб серія НОМЕР_3 від 23 травня 2009 року. 
ІНФОРМАЦІЯ_3 померла матір ОСОБА_4 - ОСОБА_5 , що стверджується свідоцтвом про смерть серія НОМЕР_4 від 16 лютого 2021 року. 
ІНФОРМАЦІЯ_4 помер батько ОСОБА_4 - ОСОБА_6 , що стверджується свідоцтвом про смерть серія НОМЕР_5 від 16 лютого 2021 року.
Витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію народження відповідно до статей 126, 133, 135 Сімейного кодексу України № витягу: 00029592024 від 16 лютого 2021 року підтверджується споріднення ОСОБА_4 з померлими батьками ОСОБА_5 та ОСОБА_6 .
Витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію шлюбу із зазначенням відомостей про другого з подружжя № витягу: 00029593000 від 16 лютого 2021 року підтверджується укладення шлюбу між померлими ОСОБА_5 та ОСОБА_6 .
03 грудня 2012 року ОСОБА_6 залишив заповіт, посвідчений секретарем Нижньоселищенської сільської ради Хустського району Закарпатської області Ларь В.М., зареєстрований в реєстрі за № 50, згідно з яким заповів все своє майно, де б воно не було і з чого б воно не складалося, і все те, що йому буде належати на день смерті, і на все те, що згідно з законом матиме право заповів ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_7 . 
Витягом про реєстрацію в Спадковому реєстрі за № 63428699 від 04.02.2021 року підтверджується реєстрація спадкової справи після смерті ОСОБА_6 , за № 67155812, номер 15/2021 у приватного нотаріуса Хустського нотаріального округу Рошинець Н.П.
02 березня 2021 року ОСОБА_1 , що діє від імені малолітнього сина ОСОБА_2 подала заяву про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_6 . 
Згідно наявної в матеріалах справи облікової картки об`єкта погосподарського обліку за №0103921 головою дворогосподарства за адресою: АДРЕСА_3 є ОСОБА_5 . 
В судовому засіданні позивачка ОСОБА_1 та її представник від допиту свідка ОСОБА_7 відмовились. Така відмова прийнята судом та не заперечувалась іншими учасниками справи.
Інших доказів на підтвердження чи спростування обставин справи учасниками справи не подано. 
Згідно ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.
Статтею 15,16 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. 
Відповідно до ч. 1 ст. 1241 ЦК України малолітні, неповнолітні, повнолітні непрацездатні діти спадкодавця, непрацездатна вдова (вдівець) та непрацездатні батьки спадкують, незалежно від змісту заповіту, половину частки, яка належала б кожному з них у разі спадкування за законом (обов`язкова частка).
До складу спадщини, на яке спадкоємці за законом одержують право на спадкування, входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (стаття 1218 ЦК України), окрім випадків, встановлених у статті 1219 ЦК України.
Згідно частини першої статті 19 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація права власності та інших речових прав (крім іпотеки) проводиться у строк, що не перевищує п`ять робочих днів з дня реєстрації відповідної заяви в Державному реєстрі прав.
Зі змісту наведених норм слідує, що спадщина у вигляді нерухомого майна, яка відкрилась на користь спадкоємця із обов`язковою часткою, не переходить до нього автоматично. Нерухоме майно, право власності на яке не виникло у спадкодавця, не може бути включено до спадкової маси, оскільки відповідна державна реєстрація не проведена.
При розгляді справ про визнання права власності на спадкове нерухоме майно у випадках, якщо спадщина прийнята, проте спадкоємцем не здійснено державну реєстрацію права на спадщину, слід брати до уваги, що законодавець розмежовує поняття «виникнення права на спадщину» та «виникнення права власності на нерухоме майно, що входить до складу спадщини», і пов`язує із виникненням цих майнових прав різні правові наслідки.
До складу спадкової маси включається не обов`язкова частка як така, а конкретне майно, право власності на яке належало спадкодавцю відповідно до розміру цієї частки.
При визначенні розміру обов`язкової частки в спадщині враховується увесь склад спадщини, зокрема, право на вклади в банку (фінансовій установі), щодо яких вкладником було зроблено розпорядження на випадок своєї смерті, вартість речей звичайної домашньої обстановки та вжитку, вартість заповідального підказу. За згодою особи, яка має право на обов`язкову частку у спадщині, належна їй частка визначається з майна, не охопленого заповітом. У разі незгоди ця частка визначається з усього складу спадщини.
Отже, слід розмежовувати поняття «обов`язкова частка» і «майно, що входить до складу спадщини». Обов`язкова частка не входить до складу спадщини, спадкуванню підлягає саме майно.
Частина 1 статті 1276 ЦК України визначає сутність спадкової трансмісії, а саме: якщо спадкоємець за заповітом або за законом помер після відкриття спадщини і не встиг її прийняти, право на прийняття належної йому частки спадщини, крім права на прийняття обов`язкової частки у спадщині, переходить до його спадкоємців (спадкова трансмісія).
За спадковою трансмісією перехід права на спадкування здійснюється не за правом черговості, а за правом закликання до спадщини правонаступника померлого спадкоємця.
Згідно із частиною 1 статті 1276 ЦК України перехід права на прийняття спадщини за спадковою трансмісією не застосовуються щодо обов`язкової частки у спадщині.
Право на обов`язкову частку у спадщині має особистий характер у тому розумінні, що цим правом наділяється виключно певне вичерпне коло спадкоємців першої черги, які є найбільш уразливими у задоволенні їх майнових інтересів (стаття 1241 ЦК України). Зокрема відповідним правом наділені особи, які в силу свого фізичного стану об`єктивно позбавлені здатності рівної, поруч з іншими особами, реалізації своїх прав, що вимагає додаткового їх захисту з боку держави.
Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у справі № 686/936/22 від 20 жовтня 2025 року відступив від викладених у постановах Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: від 23 травня 2018 року у справі № 523/19526/14-ц (провадження № 61-6305св18); від 25 листопада 2020 року у справі № 292/389/17 (провадження № 61-19499св19); від 12 липня 2021 року у справі № 523/11788/18-ц (провадження № 61-1793св21), зокрема, про те, що: 1) право на обов`язкову частку у спадщині входить до складу спадщини і може бути передано іншій особі в порядку спадкування; 2) правила спадкування за правом представлення (спадкування за законом) можуть поширюватися на право на обов`язкову частку.
Зробивши наступний висновок, згідно якого за змістом частини першої статті 1266 ЦК України внуки, правнуки спадкодавця спадкують лише ту частку спадщини, яка належала б за законом їхнім матері, батькові, бабі, дідові, якби вони були живими на час відкриття спадщини, без вказівки, «в тому числі обов`язкову частку та неохоплену заповітами частку». Таке тлумачення частини першої статті 1266 ЦК України є цілком логічним, оскільки серед суб`єктів, перелічених у цій статті, окремо не позначено суб`єктів, що мають право на обов`язкову частку у спадщині.
Суб`єкти, які здійснюють право спадкування, - це особи, які набули право на спадкування. До набуття суб`єктивне право спадкування не виникає. Відповідно можливість прийняти спадщину у цих суб`єктів відсутні;
У спадковому праві існують конструкції «похідного спадкування», коли право спадкування пов`язується не безпосередньо із відкриттям спадщини після смерті спадкодавця, а «вплітається» в структуру спадкового правовідношення, ускладнену іншими юридичними фактами - смерть спадкоємця, відмова його від прийняття спадщини на користь іншого спадкоємця тощо. Конструкції похідного спадкування, зокрема спадкування за правом представлення (спадкове заміщення), спадкова трансмісія, адресна відмова від прийняття спадщини розміщені законодавцем в різних нормах Книги 6 ЦК України, але підпорядковуються єдиним правилам, що визначають їх закономірності. Причому навіть і тоді, коли про це прямо не зазначено у відповідних нормах Книги 6 ЦК України. Тому перехід права на обов`язкову частку у спадщині не відбувається з використанням конструкцій «похідного» спадкування. Як наслідок право на обов`язкову частку не може переходити до інших осіб, навіть якщо вони є спадкоємцями за законом чи за заповітом. Відповідно, право на обов`язкову частку не може переходити ні в порядку спадкової трансмісії (частина перша статті 1276 ЦК України), ні за правом представлення, ні в порядку адресної відмови від прийняття спадщини (стаття 1274 ЦК України) або в інший спосіб «передання» спадкових прав.
У разі смерті особи, яка б мала право на обов`язкову частку у спадщині, до відкриття спадщини за заповітом, таке право не спадкується та не переходить до спадкоємців такої особи. Правила спадкування за правом представлення (спадкування за законом) не стосуються права на обов`язкову частку.
Згідно з вимогами ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.
Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Згідно з частиною першою статті 80 ЦПК України достатніми є докази, які в своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.
Відповідно до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
Звертаючись до суду, позивач не довів суду належними доказами підставність його позовних вимог. 
Таким чином, на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були надані учасниками справи та досліджені в судовому засіданні, суд приходить висновку, що позовні вимоги про визнання права на спадкування обов`язкової частки у спадщині не ґрунтуються на законі та не підлягають задоволенню, оскільки право на обов`язкову частку має особистий характер і не може переходити до інших осіб у порядку спадкової трансмісії чи за правом представлення.
Керуючись ст.ст. 2, 4, 12, 13, 76-78, 141, 206, 247, 258-268 ЦПК України, ст.ст. 1216-1218, 1258, 1233, 1241 ЦК України, с у д 
У Х В А Л И В:
У задоволення позову ОСОБА_1 , яка діє в інтересах малолітнього сина ОСОБА_2 до Хустської міської ради, ОСОБА_3 , третя особа: орган опіки та піклування Хустської міської ради про визнання права на обов`язкову частку у спадщині та визнання права власності на 3/4 частини будинку- відмовити.
Рішення може бути оскаржено до Закарпатського апеляційного суду через Хустський районний суд Закарпатської області шляхом подачі апеляційної скарги в 30-денний строк з дня його проголошення.
Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення або в разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.
Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закритті апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного розгляду.
Текст рішення виготовлено 17 червня 2026 року.  

Суддя Хустського 
районного суду: Довжанин М. М.