ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
10 червня 2026 року 
м. Київ
справа № 932/10954/24
адміністративне провадження № К/990/42311/25 
Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду: 
судді-доповідача - Загороднюка А.Г.,
суддів: Єресько Л.О., Соколова В.М., 
розглянувши у порядку письмового провадження касаційну скаргу адвоката Михайлишина Анатолія Івановича, який діє в інтересах ОСОБА_1 , на ухвалу Шевченківського районного суду міста Дніпра від 21 травня 2025 року (суддя Потоцька С.С.) та постанову Третього апеляційного адміністративного суду від 09 жовтня 2025 року (колегія у складі суддів Дурасової Ю.В., Божко Л.А., Лукманової О.М.) у справі за позовом ОСОБА_1 до Державної служби України з безпеки на транспорті про скасування постанов про притягнення до адміністративної відповідальності,
УСТАНОВИВ
Короткий зміст позовних вимог
06 листопада 2024 року до Шевченківського районного суду міста Дніпра надійшла позовна заява адвоката Михайлишина А.І., який діє в інтересах ОСОБА_2 , до Державної служби України з безпеки на транспорті, в якій представник позивачки просив скасувати постанови про адміністративні правопорушення у сфері безпеки на автомобільному транспорті, зафіксовані в автоматичному режимі, від 15 серпня 2024 року серії АА №00021487, від 29 серпня 2024 року серії АА №00022086, від 03 вересня 2024 року серії АА №00022211 про притягнення ОСОБА_2 до адміністративної відповідальності за частиною другою статті 132-1 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі - КУпАП) та закрити провадження у відповідних справах про адміністративні правопорушення.
Короткий зміст оскаржуваних судових рішень
Шевченківський районний суд міста Дніпра ухвалою від 21 травня 2025 року, яку залишив без змін Третій апеляційний адміністративний суд постановою від 09 жовтня 2025 року, залишив адміністративний позов без розгляду на підставі частини четвертої статті 123 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України).
Суд першої інстанції керувався тим, що згідно з наявними у справі матеріалами, копії оскаржуваних постанов відповідач направляв поштою за адресою місця реєстрації (проживання) позивачки, проте ці відправлення повернулися відправникові за закінченням терміну зберігання. З урахуванням положень частини десятої статті 279-1 КУпАП, днем отримання оскаржуваної постанови від 15 серпня 2024 року вважається 17 вересня 2024 року, постанови від 29 серпня 2024 року - 02 жовтня 2024 року, постанови від 03 вересня 2024 року - 02 жовтня 2024 року, тобто, день повернення до органу (підрозділу) поштового відправлення з позначкою про невручення. Суд констатував, що позовну заяву подано поза межами встановленого статтею 286 КАС України десятиденного строку та дійшов висновку, що доводи, якими позивач обґрунтував клопотання про поновлення строку звернення до суду, було спростовано відповідачем, водночас інших підстав для його поновлення суд не знайшов.
Суд апеляційної інстанції повністю погодився з висновками суду першої інстанції.
Короткий зміст та обґрунтування вимог касаційної скарги
У касаційній скарзі представник позивачки просить скасувати ухвалу Шевченківського районного суду міста Дніпра від 21 травня 2025 року та постанову Третього апеляційного адміністративного суду від 09 жовтня 2025 року, а справу №932/10954/24 направити до Шевченківського районного суду міста Дніпра для продовження розгляду.
Свої доводи скаржник мотивував тим, що правопорушення було виявлено в автоматичному режимі тобто без зупинки транспортного засобу, протокол у даному випадку не складався, оскаржувані постанови позивачка не отримувала. За словами представника позивачки, вона дізналася про оскаржувані постанови лише після відкриття виконавчого провадження та арешту її коштів, натомість до цього не знала та не могла знати про будь-які правопорушення та винесені постанови, оскільки їх не отримувала. Також представник позивачки зауважив, що індекс зазначений у листах відповідача адресованих позивачці вказано 49037, натомість фактичний індекс місця реєстрації позивачки 49040. Таким чином, суди попередніх інстанцій дійшли передчасного висновку, що доводи, які позивачка зазначила у клопотанні про поновлення строку звернення до суду, спростовані відповідачем, оскільки позивачка не знала та не могла знати про існування оскаржуваних постанов. Залишаючи позовну заяву без розгляду, суд першої інстанції, висновки якого підтримав апеляційний суд, фактично залишив позивачку без права на судовий захист. Крім цього, на переконання скаржника, суди попередніх інстанцій залишили поза увагою висновки Верховного Суду, викладені у постанові від 19 травня 2025 року у справі №400/7411/24.
Позиція інших учасників справи.
Представниця відповідача подала відзив на касаційну скаргу, у якому просила цю скаргу залишити без задоволення, а оскаржувані судові рішення залишити без змін.
Свої доводи обґрунтувала тим, що в обсязі установлених судами попередніх інстанцій обставин, постанова серії АА №00021487 вважається врученою 17 вересня 2024 року, а постанови серії АА №00022086 та серії АА №00022211 вважаються врученими 02 жовтня 2024 року. Отже, звернувшись до суду 01 листопада 2024 року позивачка пропустила десятиденний строк для оскарження постанови, встановлений законом, разом із цим не обґрунтувала та не надала належних доказів, які б доводили наявність об`єктивних причин, що унеможливили вчасно звернутися до суду. Щодо посилання у касаційній скарзі на правову позицію Верховного Суду, викладену у постанові від 19 травня 2025 року у справі №400/7411/24, представниця відповідача зауважила, що правовідносини та їх правове регулюванні у цій справі та в справі №400/7411/24 мають суттєві відмінності, тому висновки Верховного Суду, на які послався заявник касаційної скарги, не є релевантними розглядуваному випадку.
Рух касаційної скарги.
Ухвалою Верховного Суду від 03 листопада 2025 року відкрито касаційне провадження за касаційною скаргою адвоката Михайлишина А.І., який діє в інтересах ОСОБА_1 , на ухвалу Шевченківського районного суду міста Дніпра від 21 травня 2025 року та постанову Третього апеляційного адміністративного суду від 09 жовтня 2025 року в цій справі.
Ухвалою Верховного Суду від 09 червня 2026 року справу призначено до розгляду.
ПОЗИЦІЯ ВЕРХОВНОГО СУДУ
Джерела права й акти їхнього застосування
Завданням адміністративного судочинства згідно із частиною першою статті 2 КАС України є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Відповідно до частин першої-четвертої статті 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.
Відповідно до пункту 2 частини першої статті 5 КАС України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом, зокрема, визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень.
Згідно з частиною першою статті 122 КАС України позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.
Відповідно до частини другої статті 122 КАС України для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.
Частиною третьою статті 122 КАС України визначено, що для захисту прав, свобод та інтересів особи цим Кодексом та іншими законами можуть встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду, які, якщо не встановлено інше, обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.
Згідно з частинами першою та другою статті 123 КАС України у разі подання особою позову після закінчення строків, установлених законом, без заяви про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані нею у заяві, визнані судом неповажними, позов залишається без руху. При цьому протягом десяти днів з дня вручення ухвали особа має право звернутися до суду з заявою про поновлення строку звернення до адміністративного суду або вказати інші підстави для поновлення строку. Якщо заяву не буде подано особою в зазначений строк або вказані нею підстави для поновлення строку звернення до адміністративного суду будуть визнані неповажними, суд повертає позовну заяву.
Якщо факт пропуску позивачем строку звернення до адміністративного суду буде виявлено судом після відкриття провадження в адміністративній справі і позивач не заявить про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані ним у заяві, будуть визнані судом неповажними, суд залишає позовну заяву без розгляду (частина третя статті 123 КАС України).
Якщо після відкриття провадження у справі суд дійде висновку, що викладений в ухвалі про відкриття провадження у справі висновок суду про визнання поважними причин пропуску строку звернення до адміністративного суду був передчасним, і суд не знайде інших підстав для визнання причин пропуску строку звернення до адміністративного суду поважними, суд залишає позовну заяву без розгляду (частина четверта статті 123 КАС України).
Пунктом 8 частиною першою статті 240 КАС України встановлено, що суд ухвалою залишає позов без розгляду з підстав, визначених частинами третьою та четвертою статті 123 цього Кодексу.
Особливості провадження у справах з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень щодо притягнення до адміністративної відповідальності визначені статтею 286 КАС України.
Частиною другою статті 286 КАС України передбачено, що позовну заяву щодо оскарження рішень суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності може бути подано протягом десяти днів з дня ухвалення відповідного рішення (постанови), а щодо рішень (постанов) у справі про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, у тому числі зафіксовані в автоматичному режимі, - протягом десяти днів з дня вручення такого рішення (постанови).
Згідно із статтею 289 КУпАП скаргу на постанову у справі про адміністративне правопорушення може бути подано протягом десяти днів з дня винесення постанови, а щодо постанов по справі про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані в автоматичному режимі, безпеки на автомобільному транспорті, зафіксовані за допомогою засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі в автоматичному режимі, постанов у справі про адміністративні правопорушення, передбачені статтею 132-2 цього Кодексу, та/або про порушення правил зупинки, стоянки, паркування транспортних засобів, зафіксовані в режимі фотозйомки (відеозапису), - протягом десяти днів з дня набрання постановою законної сили. В разі пропуску зазначеного строку з поважних причин цей строк за заявою особи, щодо якої винесено постанову, може бути поновлено органом (посадовою особою), правомочним розглядати скаргу.
За правилами частин першої, п`ятої-сьомої статті 279-5 КУпАП у разі якщо адміністративні правопорушення у сфері безпеки на автомобільному транспорті, передбачені частиною другою статті 122-2, частинами другою, третьою статті 132-1 цього Кодексу, зафіксовані за допомогою засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі в автоматичному режимі, або в разі вчинення адміністративних правопорушень, передбачених статтею 132-2 цього Кодексу, уповноважені на те посадові особи центрального органу виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики з питань безпеки на наземному транспорті, за даними Єдиного державного реєстру транспортних засобів, а в разі необхідності - за даними Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань встановлюють відповідальну особу, зазначену у частині першій статті 14-3 цього Кодексу, або вантажовідправника.
Постанова про накладення адміністративного стягнення надсилається особі, яка притягається до адміністративної відповідальності, протягом трьох днів з дня її винесення рекомендованим листом з повідомленням на адресу місця реєстрації (проживання) фізичної особи (місцезнаходження юридичної особи).
Днем отримання постанови є дата, зазначена в поштовому повідомленні про вручення її особі, яка притягається до адміністративної відповідальності, або повнолітньому члену сім`ї такої особи. У разі якщо особа, яка притягається до адміністративної відповідальності, відмовляється від отримання постанови, днем отримання постанови є день проставлення в поштовому повідомленні відмітки про відмову від її отримання.
У разі невручення постанови адресату за зазначеною в Єдиному державному реєстрі транспортних засобів, Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань або Єдиному державному демографічному реєстрі адресою днем отримання постанови вважається день повернення поштового відправлення з позначкою про невручення до органу (підрозділу), уповноважена посадова особа якого винесла відповідну постанову.
Частиною другою статті 291 КУпАП передбачено, що постанова по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, у тому числі зафіксоване в автоматичному режимі, або про порушення правил зупинки, стоянки, паркування транспортних засобів, зафіксоване в режимі фотозйомки (відеозапису), набирає законної сили після її вручення особі або отримання поштового повідомлення про вручення або про відмову в її отриманні, або повернення поштового відправлення з позначкою про невручення, або під час її виконання у випадках, передбачених частиною першою статті 300-1 цього Кодексу.
Оцінка висновків судів, судові рішення яких переглядаються, та аргументів учасників справи
За змістом наведених правових норм, адміністративний суд зобов`язаний в кожному випадку з`ясувати чи дотримано особою (позивачем) строк звернення до адміністративного суду із відповідним позовом, чи є поважними підстави пропуску цього строку.
Строк звернення до адміністративного суду - це проміжок часу після виникнення спору у публічно-правових відносинах, протягом якого особа має право звернутися до адміністративного суду із заявою за вирішенням цього спору і захистом своїх прав, свобод чи інтересів.
Початок перебігу строків звернення до суду починається з часу, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.
Звернення до суду за межами строків, визначених у статі 122 КАС України, є підставою для повернення (залишення без розгляду) позовної заяви, якщо суд не дійде висновку, що вказаний строк позивачем був пропущений з поважних причин.
Поважними причинами пропуску процесуального строку можуть бути визнані лише такі обставини, які є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи та пов`язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення процесуальних дій, які повинні бути підтверджені належними доказами.
Звернення до суду з пропуском цього строку за відсутності поважних причин позбавляє таку особу права захисту в судовому порядку.
Відповідно до Рішення Конституційного Суду України від 13 грудня 2011 року №17-рп/2011 обмеження строку звернення до суду шляхом встановлення відповідних процесуальних строків, не впливає на зміст та обсяг конституційного права на судовий захист і доступ до правосуддя.
За матеріалами справи, яка переглядається, позовна заява надійшла до суду першої інстанції через систему «Електронний суд» 06 листопада 2024 року. Предметом позову є постанови від 15 серпня 2024 року серії АА №00021487, від 29 серпня 2024 року серії АА №00022086, від 03 вересня 2024 року серії АА №00022211, якими позивачку притягнуто до адміністративної відповідальності за частиною другою статті 132-1 КУпАП.
Разом з позовною заявою представник позивачки подав клопотання про поновлення строку звернення до суду із цим позовом.
Ухвалою судді Бабушкінського районного суду міста Дніпропетровська ухвалою від 08 листопада 2024 року визнано поважними причини пропуску строку звернення до суду, поновлено ОСОБА_1 цей строк та відкрито провадження за її позовною заявою.
25 грудня 2024 року представниця відповідача подала відзив на позов, у якому просила задовольнити клопотання про залишення позовної заяви без розгляду на підставі пункту 5 частини четвертої [імовірно малася на увазі частина перша] статті 240 КАС України.
21 травня 2025 року представник позивачки подав клопотання, в якому просив ухвалу за наслідками розгляду клопотання відповідача про залишення позову без розгляду проголосити без участі позивачки та її представника. Вказав, що проти цього клопотання заперечує, наголосивши на тому, що звертатися з таким клопотанням на підставі пункту 5 частини першої статті 240 КАС України має право виключно позивач.
Ухвалою від 21 травня 2025 року Шевченківський районний суд міста Дніпра залишив адміністративний позов без розгляду на підставі частини четвертої статті 123 КАС України.
Суд апеляційної інстанції залишив це судове рішення без змін.
Колегія суддів зазначає, що таке застосування положень статті 123 КАС України суперечить усталеній позиції Верховного Суду із цього питання, який неодноразово повторював, що з урахуванням системного аналізу статті 123 КАС України, звернення до адміністративного суду з позовом після закінчення строків, установлених законом, не може бути безумовною підставою для повернення позовної заяви або залишення позову без розгляду.
Статтею 123 КАС України передбачено, що передумовою настання відповідних наслідків для позивача є надання можливості останньому скористатись можливістю подати заяву про поновлення пропущеного строку в разі її неподання, або ж вказати інші причини поважності пропущеного строку, аніж ті, які були зазначені в первинній заяві про поновлення строку та визнані судом неповажними.
Отже, вказані правила процесуального закону щодо надання можливості позивачу подати заяву про поновлення пропущеного строку або вказати інші причини поважності пропущеного строку, слід застосовувати як на стадії відкриття провадження у справі, так і на стадії розгляду справи після відкриття провадження у справі (частини третя та четверта статті 123 КАС України). 
З огляду на наведене, залишення вказаного позову без розгляду з мотивів відсутності підстав для поновлення строку звернення до адміністративного суду колегія суддів визнає передчасним, оскільки обов`язковою умовою для застосування частини третьої статті 123 КАС України є залишення позовної заяви без руху за правилами частини першої цієї ж статті.
Однак, матеріали справи не містять процесуальних рішень щодо надання можливості позивачу скористатися правом подати заяву, в якій вказати причини (інші причини) поважності пропуску строку звернення до суду.
На неможливість залишення позовної заяви без розгляду з підстав пропуску строку звернення до суду без надання позивачеві можливості заявити клопотання про поновлення такого строку Верховний Суд указував у постановах від 11 лютого 2021 року у справі №140/2046/19, від 10 червня 2020 року у справі №620/1715/19, від 23 вересня 2020 року у справі №640/5645/19, від 03 грудня 2020 року у справі №817/660/18, від 17 березня 2021 у справі №160/3092/20, від 18 березня 2021 у справі №640/23204/19, від 20 квітня 2021 року у справі №640/17351/19, від 14 липня 2022 року №380/10649/21, від 09 червня 2022 року у справі №160/15960/20, від 05 травня 2022 року у справі №420/6134/21, від 28 березня 2024 року у справі №460/6314/20, 17 квітня 2026 року у справі №583/2550/25, від 21 травня 2026 року у справі №280/11075/24, від 01 червня 2026 року у справі №320/34788/23 і Суд не знаходить підстав застосовувати інший підхід до тлумачення вимог статті 123 КАС України.
Ураховуючи наведене, колегія суддів констатує, що суд першої інстанції неправильно застосував норми процесуального права, а саме, статей 122, 123 КАС України, внаслідок чого дійшов передчасного висновку про залишення позову без розгляду, що призвело до постановлення незаконного судового рішення, яке перешкоджає подальшому провадженню у справі. Суд апеляційної інстанції на допущені судом першої інстанції порушення норм процесуального права уваги не звернув та їх не виправив.
Висновки за результатами розгляду касаційної скарги 
Відповідно до пункту 2 частини першої статті 349 КАС України суд касаційної інстанції за наслідками розгляду касаційної скарги має право скасувати судові рішення судів першої та (або) апеляційної інстанцій повністю або частково і передати справу повністю або частково на новий розгляд, зокрема за встановленою підсудністю або для продовження розгляду.
За правилами частини першої статті 353 КАС України підставою для скасування ухвали судів першої та (або) апеляційної інстанцій і направлення справи для продовження розгляду є неправильне застосування норм матеріального права чи порушення норм процесуального права, що призвели до постановлення незаконної ухвали суду першої інстанції та (або) постанови суду апеляційної інстанції, яка перешкоджає подальшому провадженню у справі.
Згідно з частиною четвертою статті 353 КАС України справа направляється до суду апеляційної інстанції для продовження розгляду або на новий розгляд, якщо порушення допущені тільки цим судом. В усіх інших випадках справа направляється до суду першої інстанції.
У справі, яка переглядається, порушення норм процесуального права допустив суд першої інстанції, а суд апеляційної інстанції цих порушень не виправив.
З огляду на наведене, касаційна скарга підлягає задоволенню, а справа направленню до суду першої інстанції для продовження розгляду.
Судові витрати
З огляду на результат касаційного розгляду, суд не вирішує питання щодо розподілу судових витрат.
Керуючись статтями 341, 345, 349, 353, 355, 356, 359 КАС України, Верховний Суд
ПОСТАНОВИВ
Касаційну скаргу адвоката Михайлишина Анатолія Івановича, який діє в інтересах ОСОБА_1 , задовольнити.
Ухвалу Шевченківського районного суду міста Дніпра від 21 травня 2025 року та постанову Третього апеляційного адміністративного суду від 09 жовтня 2025 року скасувати, а справу №932/10954/24 направити до Шевченківського районного суду міста Дніпра для продовження розгляду.
Постанова набирає законної сили з дати її ухвалення, є остаточною і оскарженню не підлягає.

...........................

...........................

...........................

А.Г. Загороднюк
Л.О. Єресько
В.М. Соколов
Судді Верховного Суду