Єдиний унікальний номер 719/275/26
Номер провадження 2/719/177/26 

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
(заочне)

30 червня 2026 року           м.Новодністровськ

Новодністровський міський суд Чернівецької області в складі:
судді Цицак В.Л.,
за участю секретаря Тартус І.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Новодністровськ, Чернівецької області, в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовною заявою Новодністровської міської ради до ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні позивача комунального підприємства «Новодністровський житловик» про визнання особи такою, що втратила право користування тимчасовим житловим приміщенням, -

ВСТАНОВИВ:

01 травня 2026 року в суд надійшла позовна заява Новодністровської міської ради до ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні позивача КП «Новодністровський житловик» про визнання особи такою, що втратила право користування тимчасовим житловим приміщенням.
В позовній заяві зазначають, що у 2002 році за рішенням міської ради об`єкти комунальної власності були передані в оперативне управління виробничому управлінню житлово-комунального господарства. Надалі у 2004-2006 роках гуртожитки «Б» та «В» переведено у житловий фонд міста, будинкам присвоєно адреси та передано майно в оперативне управління КП «Новодністровський житловик». Також за рішенням Новодністровської міської ради від 24.05.2005р. № 85 всі блок-секції з 2 по 9-ті поверхи будинку 1-Г, що складаються з 4 кімнат, залишено у фонді тимчасового житла в оперативному управлінні ВУ ЖКГ. За рішенням міської ради у 2013 році будинку 1-Г присвоєно адресу мікрорайон «Юність»; наразі перебуває на балансі КП «Новодністровський житловик».
В обґрунтування позову зазначають, що у 2000 році громадяни ОСОБА_1 та ОСОБА_2 були зареєстровані в кімнаті АДРЕСА_1 , яка належить до фонду тимчасового житла, однак, з моменту реєстрації і по теперішній час останні у виділеному тимчасовому житлі жодного дня не проживали, житловою площею за призначенням не користувалися, не сплачують комунальні платежі, не беруть участі в утриманні житла, а їхні особисті речі у кімнаті відсутні. Водночас на обліку у міській раді є жителі міста, які терміново потребують житла, а тому позивач має на меті розпорядитись спірним житлом за належністю. Враховуючи зазначене, просять визнати ОСОБА_1 та ОСОБА_2 такими, що втратили право користування тимчасовим житлом - кімнатою 915 за адресою: АДРЕСА_2 , без надання іншого житла; стягнути з відповідачів судовий збір.
Ухвалою суду від 08.05.2026р., після усунення недоліків позовної заяви, відкрито спрощене позовне провадження у справі із викликом (повідомленням) сторін, надано учасникам справи строк для подачі заяв по суті справи, призначено судове засідання на 03 червня 2026 року о 10 год. 00 хв., яке неодноразово відкладалось, зокрема, останній раз на 30 червня 2026 року о 10 год. 00 хв. 
Представник позивача ОСОБА_3 , будучи належним чином повідомленою про дату, час і місце розгляду справи, що підтверджується матеріалами справи (а.с. 84), у судове засідання не з`явилася, проте подала в суд заяви про розгляд справи у відсутності представника; позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить задовольнити (а.с. 66-68, 76-79).
Відповідачі ОСОБА_1 та ОСОБА_2 в судове засідання не з`явилися, хоча повідомлялися про дату, час та місце проведення судового засідання за місцем своєї реєстрації за адресою: АДРЕСА_3 ; жодних заяв чи клопотань в суд не подавали, правом на надання відзиву на позов не скористалися. При цьому, в суд повернулися поштові конверти в зв`язку із відсутністю адресата (а.с. 62-63, 64-65, 72-73, 74-75).
Відповідно до п. 2 ч. 7, п. 4 ч. 8 ст. 128 ЦПК України у разі ненадання учасниками справи інформації щодо їх адреси судова повістка надсилається фізичним особам, які не мають статусу підприємців, - за адресою їх місця проживання чи місця перебування, зареєстрованою у встановленому законом порядку. Днем вручення судової повістки є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси.
Також у ч. 11, 12 ст. 128 ЦПК України зазначено, що відповідач, зареєстроване місце проживання (перебування), місцезнаходження чи місце роботи якого невідоме, викликається до суду через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України, яке повинно бути розміщене не пізніше ніж за десять днів до дати відповідного судового засідання. З опублікуванням оголошення про виклик особа вважається повідомленою про дату, час і місце розгляду справи. Порядок публікації оголошень на веб-порталі судової влади України визначається Положенням про Єдину судову інформаційно-комунікаційну систему та/або положеннями, що визначають порядок функціонування її окремих підсистем (модулів).
Враховуючи, що позивач посилається на відсутність відповідачів за місцем реєстрації (не проживання за адресою зареєстрованого місця проживання) як підставу позову, з метою належного повідомлення ОСОБА_1 та ОСОБА_2 останні викликалися у судове засідання через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України.
Таким чином, враховуючи відсутність відповідачів за адресою їх реєстрації, що підтверджена матеріалами справи, зокрема, відповідями Виконавчого комітету Новодністровської міської ради № 03-09/536 та №03-09/535 від 12.05.2026р. (а.с. 58-61), у зв`язку з чим в суд повернулися конверти із викликом на судові засідання, зважаючи на опубліковане оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України, суд вважає відповідачів такими, що повідомлені про дату, час та місце судового засідання належним чином.
Третя особа КП «Новодністровський житловик», будучи належним чином повідомленою про дату, час і місце проведення судового засідання, що підтверджується матеріалами справи (а.с. 81), в судове засідання явку представника не забезпечила.
При цьому, представник третьої особи – начальник Гінгуляк О.М. подав в суд заяву про розгляд справи у відсутності представника; позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить задовольнити (а.с. 89).
Згідно з ч. 1 ст. 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.
Враховуючи вищенаведене, беручи до уваги положення ст.223, 240 ЦПК України, суд прийшов до висновку про проведення судового засідання у відсутності учасників справи.
Зважаючи на неявку в судове засідання відповідачів, які належним чином повідомлені про дату, час та місце розгляду справи і від яких не надійшло ні відзиву на позов, ні клопотань про відкладення розгляду справи чи про розгляд справи у їх відсутності, про причини неявки суд не повідомлено, суд відповідно до ст.280-281 ЦПК України постановив проводити заочний розгляд справи на підставі наявних у справі доказів.
У зв`язку з неявкою в судове засідання учасників справи, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.
З`ясувавши обставини справи, дослідивши письмові докази по справі, суд встановив, що Новодністровська міська рада є юридичною особою, вид економічної діяльності якої 84.11. державне управління загального характеру (основний), керівник з 19.11.2020 року ОСОБА_4 , що підтверджується Випискою з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб та громадських формувань від 24.11.2020р., рішенням Новодністровської міської ради від 20.11.2020р. № 1 (а.с. 25-26, 30).
Рішенням п`ятої сесії XXIV скликання Новодністровської міської ради №58 від 01.11.2002р. «Про затвердження переліку об`єктів комунального майна та передачу його в оперативне управління структурним підрозділам міської ради» затверджено перелік об`єктів комунальної власності, які міська рада передала в оперативне управління структурних підрозділів. Згідно з додатком № 2 до згаданого рішення серед таких об`єктів зазначений гуртожиток «Г», який передано в оперативне управління ВУ ЖКГ (а.с. 6-10).
18 лютого 2004 року за рішенням виконавчого комітету Новодністровської міської ради №37/2 «Про переведення гуртожитків «Б», «В» до житлового фонду» гуртожитку «Г» присвоєно адресу: будинок №1-«Г», мікрорайон «Діброва» (а.с. 11).
На підставі рішенням (першого засідання) тридцять другої сесії IV скликання Новодністровської міської ради №85 від 24.05.2005р. «Про висновки та пропозиції робочої комісії створеної рішенням міської ради від 29.03.2005 № 46 «Про розгляд звернення мешканців буд 1-Г» вирішено, зокрема, схвалити пропозиції комісії щодо подальшого використання приміщення будинку 1 «Г» під житло, а саме: всі блок-секції з 2 по 9-ті поверхи, що складаються з 4 кімнат, залишити у фонді тимчасового житла в оперативному управлінні ВУ ЖКГ; надати статус постійного житла всім іншим приміщенням з 2 по 9-ті поверхи, крім тих, що зазначені в п.1.1. за умови: а) проведення реконструкції та капітального ремонту приміщень за власні кошти мешканців; виконання та здачі у визначеному порядку створеним мешканцями будинку житловим кооперативом загально-будівельних робіт: заміна стояків водопостачання, каналізації, реконструкція вентиляційних шахт, ремонт електромережі та виконання оздоблювальних робіт приміщеннях загального користування. (а.с. 15-17).
При цьому, кімната АДРЕСА_1 , залишилася у фонді житла для тимчасового проживання, оскільки не підпадала під п. 1.2 вищезазначеного рішення, згідно з яким статус постійного житла надавався тим приміщенням, де проводилися реконструкція та капітальний ремонт за власні кошти мешканців, тощо.
Крім того, вищезазначеним рішенням було відмінене попереднє рішення міської ради від 09.02.2004 «Про надання Чернівецькому національному університету ім. Ю. Федьковича частини приміщення гуртожитку блок «Г» для студентського гуртожитку Новодністровського навчально-консультативного Центру».
Рішенням сорок першої сесії ІV скликання Новодністровської міської ради №225 від 28.02.2006р. затверджено статутний фонд новоствореного КП «Новодністровський житловик» та передано в оперативне управління останнього майно, яке належить до комунальної власності територіальної громади м.Новодністровськ, серед якого згідно додатку №1 зазначений буд. 1-Г, мікрорайону «Діброва» (а.с. 12-13).
Рішенням сорок шостої сесії VI скликання Новодністровської міської ради №198 від 19.12.2013р. «Про присвоєння назв провулкам, вулицям та мікрорайонам міста Новодністровськ» мікрорайону, де розміщений будинок 1-Г, присвоєно назву мікрорайон «Юність» (а.с. 14).
Просторове розташування спірного об`єкта нерухомого майна підтверджується графічними матеріалами. Так, із викопіювання з Генерального плану м.Новодністровськ (масштаб 1:5000) чітко вбачаються межі мікрорайону «Юність», м. Новодністровськ, а також фактичне знаходження та локалізація житлового будинку АДРЕСА_2 у межах цього мікрорайону (а.с. 18).
В підтвердження того, що відповідачі ОСОБА_1 та ОСОБА_2 не проживають за місцем реєстрації позивач надав акти обстеження сім`ї від 30.10.2025р., від 28.11.2025р., від 30.12.2025р., від 30.01.2026р., від 27.02.2026р., від 30.03.2026р., складені комісією у складі депутата Новодністровської міської ради Мафтуляк Н.Г. та сусідів - мешканців кімнат АДРЕСА_4 та АДРЕСА_5 , ОСОБА_5 та ОСОБА_6 (а.с. 19-24), 
З наданих актів вбачається, що у кімнаті № НОМЕР_1 зареєстровані двоє осіб: ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , однак останні у кімнаті не проживають. При обстеженні кімнати встановлено, що житло перебуває в стані, непридатному для проживання, оскільки відсутні ремонт та меблі. Зі слів сусідів, відповідачі з моменту реєстрації (з 2000 року) жодного дня в тимчасовому житлі не проживали та комунальні послуги не сплачували.
Інші докази в матеріалах справи відсутні та учасниками справи не подавалися.
Відповідно до ст. 41 Конституції України ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.
У ч. 1 ст. 1 Протоколу № 1 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 20.03.1952р. визначено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.
Згідно зі ст. 319 ЦК України власник володіє, користується і розпоряджається своїм майном на власний розсуд.
У ч. 1 ст. 383 ЦК України зазначено, що власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб і не має права використовувати його для промислового виробництва.
Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.
Згідно з ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
Аналіз наведених вище норм цивільного законодавства України дає підстави для висновку про те, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, зокрема, із позовом про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням внаслідок закінчення строку дії сервітуту.
Згідно з ст. 47 Конституції України кожен має право на житло. Держава створює умови, за яких кожний громадянин матиме змогу побудувати житло, придбати його у власність або взяти в оренду. Громадянам, які потребують соціального захисту, житло надається державою та органами місцевого самоврядування безоплатно або за доступну для них плату відповідно до закону. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду.
Відповідно до ст. 379 ЦК України житлом фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше жиле приміщення, призначені та придатні для постійного або тимчасового проживання в них.
На підставі ст.132-1 ЖК України суд резюмує, що спірна кімната належить до жилих приміщень з фондів житла для тимчасового проживання.
Змінами до ЖК України від 26.01.2022р., внесеними Законом № 2010-IX (ст. 132-2), встановлено, що жилі приміщення з фондів житла для тимчасового проживання надаються на строк до одного року з можливістю продовження цього строку у разі неспроможності мешканця цього приміщення набути альтернативне місце проживання. Підставами для дострокового припинення права громадянина на користування жилими приміщеннями з фондів житла для тимчасового проживання є: надання громадянину або придбання ним іншого жилого приміщення; підвищення доходів громадянина до рівня, який дозволяє йому укласти договір найму іншого жилого приміщення; порушення громадянином правил користування жилим приміщенням з фондів житла для тимчасового проживання; приведення мешканцем жилого приміщення з фондів житла для тимчасового проживання у непридатність для його використання; інші підстави, встановлені законом.
Зважаючи на ту обставину, що кімната АДРЕСА_1 (колишній гуртожитку 1-Г) de jure перебуває у користуванні відповідачів і протягом усього часу від дня набрання законної сили наведеними вище нормами, суд переконаний, що приписи ст. 132-2 ЖК України слід застосовувати і до цих правовідносинах.
Тим більше, що аналогічні приписи (житлові приміщення з фондів житла для тимчасового проживання надаються громадянам на строк до одного року з можливістю продовження цього строку у разі неспроможності їх набути альтернативне місце проживання. Після закінчення встановленого строку тимчасового проживання громадяни зобов`язані звільнити надане житлове приміщення) містяться у п. 5 Порядку надання і користування житловими приміщеннями з фондів житла для тимчасового проживання, який затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 31.03.2004р. № 422.
Особливим інститутом житлового права є збереження житла за тимчасово відсутніми. Порядок збереження житла за тимчасово відсутніми членами сім`ї наймача житла державного, комунального житлового фонду визначено ст. 71 ЖК України, а їхні права та обов`язки ст. 78 ЖК України, які встановлюють випадки збереження жилого приміщення за тимчасово відсутніми громадинами.
Так, відповідно до ч. 1 ст. 71 ЖК України при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім`ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців.
У ч. 3 ст. 71 ЖК України наведено випадки, у яких жиле приміщення зберігається за тимчасово відсутнім наймачем або членами його сім`ї понад шість місяців.
Початок відліку часу відсутності визначається від дня, коли особа залишила приміщення. Повернення особи до жилого приміщення, яке вона займала, перериває строк тимчасової відсутності. Тимчасова відсутність наймача, членів його сім`ї не потребує згоди інших членів сім`ї. Не має значення і причина відсутності, якщо остання не перевищила шість місяців.
Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 27.08.2021р. у справі № 521/5887/17 (провадження № 61-7894св20) зроблено висновок, що аналіз норм статей 71, 72 ЖК Української РСР дає підстави для висновку, що особа може бути визнана такою, що втратила право користування житловим приміщенням за одночасної наявності двох умов: непроживання особи в житловому приміщенні більше шести місяців та відсутність поважних причин на це. Підставою для визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, може слугувати лише свідома поведінка такої особи, яка свідчить про втрату нею інтересу до такого житлового приміщення. 
Вичерпного переліку поважних причин непроживання в житловому приміщенні законодавством не встановлено, у зв`язку з чим зазначене питання суд вирішує в кожному конкретному випадку, з урахуванням конкретних обставин справи і правил ЦПК України щодо оцінки доказів.
У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 11.10.2021р. у справі № 203/1665/19-ц (провадження № 61-11593св21) міститься висновок про те, що процесуальний закон покладає обов`язок на позивача довести факт відсутності відповідача понад встановлені статтею 71 ЖК УРСР строки у жилому приміщенні без поважних причин. Початок відліку часу відсутності визначається від дня, коли особа залишила приміщення. Повернення особи до жилого приміщення, яке вона займала, перериває строк тимчасової відсутності. При тимчасовій відсутності за особою продовжує зберігатись намір ставитися до жилого приміщення як до свого постійного місця проживання, тому при розгляді позову про визнання особи такою, що втратила право на жилу площу, суд повинен ретельно дослідити обставини, які мають значення для встановлення причин довготривалої відсутності.
Згідно із ст. 72 ЖК України визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться у судовому порядку.
У п. 10 постанови Пленуму Верховного Суду України № 2 від 12.04.1985р. «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України» у справах про визнання наймача або члена його сім`ї таким, що втратив право користування жилим приміщенням (ст. 71 ЖК України), визначає, що необхідно з`ясовувати причини відсутності відповідача понад встановлені строки. У разі їх поважності (перебування у відрядженні, у осіб, які потребують догляду, внаслідок неправомірної поведінки інших членів сім`ї тощо) суд може продовжити пропущений строк.
Європейський суд з прав людини у своїй практиці послідовно дотримується позиції, що втрата житла є найбільш крайньою формою втручання у право на повагу до житла («Kryvitska and Kryvitskyy v.Ukraine», заява № 30856/03), наголошує, що втручання у право на повагу до житла має бути не лише законним, але й «необхідним у демократичному суспільстві» (Zehentner v.Austria, заява № 20082/02, пункт 56, ECHR 2009).
Велика Палата Верховного Суду у постановах від 21.08.2019р. у справі №569/4373/16-ц (провадження № 14-298цс19), від 13.10.2020р. у справі № 447/455/17 (провадження № 14-64цс20), підсумовуючи висновки про принципи застосування статті 8 Конвенції та статті 1 Першого протоколу до Конвенції, викладені у рішеннях Європейського суду з прав людини, дійшла висновку, що позбавлення особи права користування житлом можливе за умов, що таке втручання у право особи на повагу до приватного життя та права на житло, передбачене законом, переслідує легітимну мету, визначену пунктом 2 статті 8 Конвенції, та є необхідним у демократичному суспільстві. 
Отже, згідно з вимогами ст.71, 72, 132-2 ЖК України є підстави вважати, що особа може бути визнана такою, що втратила право користування жилим приміщеннями за двох умов: непроживання особи в жилому приміщенні більше шести місяців та відсутність поважних причин для цього.
Вказане відповідає правовій позиції викладеній в постанові Верховного Суду від 24.10.2018р. у справі № 490/12384/16.
Вичерпного переліку таких поважних причин житлове законодавство не встановлює, у зв`язку з чим указане питання вирішується судом у кожному конкретному випадку з урахуванням конкретних обставин справи.
Враховуючи, що відповідачі тривалий час (більше двадцяти років) без поважних причин не проживають у кімнаті АДРЕСА_1 , наявні правові підстави для визнання їх такими, що втратили право на користування житловим приміщенням позивача.
Європейський суд з прав людини у рішенні від 02.12.2010р. у справі «Кривіцька та Кривіцький проти України» визначив, що втручання у право заявника на повагу до його житла має бути не лише законним, але й «необхідним у демократичному суспільстві». Інакше кажучи, воно має відповідати «нагальній суспільній необхідності», зокрема, бути співрозмірним із переслідуваною законною метою.
Суд зважає на те, що такий захід як визнання ОСОБА_1 та ОСОБА_2 такими, що втратили право на користування жилим приміщенням з фондів житла для тимчасового проживання є виправданим заходом втручання у право особи на приватність, позаяк власник цього житла – Новоднністровська міська рада має на меті передати його особам, які його потребують і перебувають на квартирному обліку позивача.
Зокрема, у абз. 3 п. 2 Порядку надання і користування житловими приміщеннями з фондів житла для тимчасового проживання врегламентовано, що першочергове право на забезпечення житловими приміщеннями з фондів житла для тимчасового проживання мають сім`ї з неповнолітніми дітьми, у тому числі батьки-вихователі дитячих будинків сімейного типу, які виховують дітей з числа внутрішньо переміщених осіб, прийомні сім`ї, в яких виховуються діти з числа внутрішньо переміщених осіб, сім`ї опікунів, піклувальників, які є внутрішньо переміщеними особами разом із дітьми, особи з числа дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування, які є внутрішньо переміщеними особами, сім`ї з дитиною з інвалідністю, вагітні жінки, особи, які досягли пенсійного віку, особи, які втратили працездатність, особи з інвалідністю, багатодітні сім`ї, особи, стосовно яких встановлено факт позбавлення особистої свободи внаслідок збройної агресії проти України, після звільнення, а також особи похилого віку та особи з інвалідністю з числа внутрішньо переміщених осіб, які отримують соціальну послугу підтриманого проживання або потребують її отримання.
За наведених вище обставин суд вважає, що втручання у право на житло відповідачів шляхом визнання їх такими, що втратили право користування жилим приміщенням з фондів житла для тимчасового проживання ґрунтується на нормах чинного законодавства України (є законним), має легітимну мету (виправданість втручання загальним інтересам) і забезпечує справедливу рівновагу між інтересами захисту права на житло та загальними інтересами (дотримання принципу пропорційності).
Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 24 Закону України «Про надання публічних (електронних публічних) послуг щодо декларування та реєстрації місця проживання в Україні» орган реєстрації вносить зміни до реєстру територіальної громади, зокрема, на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житло або права користування житлом, про виселення, визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою.
Таким чином, наявність рішення суду про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, є самостійною підставою для зняття такої особи з місця її реєстрації.
Судом встановлено, що відповідачі ОСОБА_1 та ОСОБА_2 не проживають у кімнаті АДРЕСА_1 , що підтверджується наявними в матеріалах справи доказами, не сплачують комунальні послуги, не беруть участі в утриманні цього житла, взагалі кімнатою не цікавляться, при цьому суду не надано жодних доказів поважності причин непроживання відповідачів ОСОБА_1 та ОСОБА_2 за вказаною адресою.
Водночас, реєстрація відповідачів у кімнаті АДРЕСА_1 , створює позивачу перешкоди як власнику майна щодо реалізації своїх правомочностей щодо розпорядження, володіння та користування таким житлом.
На підставі вищенаведеного, дослідивши наявні у справі докази, давши оцінку належності, допустимості, достовірності кожного доказу окремо, а також достатності і взаємногозв`язку доказів у їх сукупності, суд дійшов висновку, що позов підставний та підлягає задоволенню шляхом визнання ОСОБА_1 та ОСОБА_2 такими, що втратили право користування кімнатою АДРЕСА_1 .
Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Таким чином, з відповідачів ОСОБА_1 та ОСОБА_2 підлягає стягненню судовий збір на користь позивача Новодністровської міської ради в розмірі 3328, 00 грн. з кожного.
На підставі вищевикладеного, керуючись ст. 71, 72, 132-1-132-2 ЖК України, ст. 16, 321, 319, 379, 383, 391 ЦК України, керуючись ст. 2-4, 7-13, 15, 17-19, 23, 76-81, 89, 95, 128, 133, 141, 223, 240, 247-248, 258-259, 263-265, 268, 272-275, 279-284, 288-289, 352, 354-355 ЦПК України, -
УХВАЛИВ:

Позовну заяву Новодністровської міської ради (адреса місця реєстрації: Чернівецька область, м.Новодністровськ, мікрорайон «Діброва», адмінбудівля, код ЄДРПОУ 05398510) до ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_3 ) та ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_3 ), за участю третьої особи, яка не заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору, на стороні позивача комунального підприємства «Новодністровський житловик» (адреса місця реєстрації: Чернівецька область, Дністровський район, м.Новодністровськ, мікрорайон «Діброва», код ЄДРПОУ 33971001) про визнання особи такою, що втратила право користування тимчасовим житловим приміщенням, задовольнити.
Визнати ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , такими, що втратили право користування житловим приміщенням – кімнатою АДРЕСА_1 .
Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , на користь Новодністровської міської ради (адреса місця реєстрації: Чернівецька область, м.Новодністровськ, мікрорайон «Діброва», адмінбудівля, код ЄДРПОУ 05398510) судовий збір в розмірі 3328, 00 грн. (три тисячі триста двадцять вісім гривень 00 копійок) з кожного.
Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано до Новодністровського міського суду Чернівецької області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Позивач має право оскаржити заочне рішення в загальному порядку, встановленому ЦПК України, а саме протягом тридцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до Чернівецького апеляційного суду.
Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Учасник справи, якому повне рішення суду не були вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених ЦПК України, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Суддя: