Справа № 529/1086/25
Провадження № 3/529/13/26
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 травня 2026 року       селище Диканька
Суддя Диканського районного суду Полтавської області Чуб К.В., з участю секретаря судового засідання – Єфременко В.І., особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , захисника - адвоката Конюшенко М.А., розглянувши матеріали справи про адміністративне правопорушення, які надійшли з СПД №2 ВП №2 Полтавського ГУНП в Полтавській області, відносно
ОСОБА_1 ,    ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрованого та проживаючого за адресою:  АДРЕСА_1 , громадянина України, не працюючого, РНОКПП НОМЕР_1 , особи з інвалідністю 3 групи, 
за ч. 1 ст. 130 КУпАП, -
встановив:

22.11.2025 близько 16 год. 57 хв. водій ОСОБА_1 рухаючись по вул. Грушева в с. Степанівка Полтавського району Полтавської області, керував автомобілем марки “ВАЗ-21081”, номерний знак НОМЕР_2 , в стані алкогольного сп`яніння, чим порушив вимоги п. 2.9 (а) Правил дорожнього руху, та вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 130 КУпАП. Огляд на стан сп`яніння проводився за допомогою газоаналізатора Drager 6810 на місці зупинки. Результат огляду показав позитивний результат і складає 1,28 проміле. 
У судовому засіданні ОСОБА_1 свою вину у вчиненні вказаного правопорушення не визнав, зазначивши, що він не керував транспортним засобом, а був у себе вдома, випив та хотів закурити, згадавши, що сигарети залишив у машині, пішов за ними до машини, яка стояла у нього у дворі. В цей час під`їхали працівники поліції, які вимагали у нього гроші. Також зазначив, що відео з реєстратора поліцейської машини сфальсифіковане.
Захисник – адвокат Конюшенко М.А. судовому засіданні просила закрити провадження по справі за відсутністю в діях ОСОБА_1 події та складу адміністративного правопорушення. Вказавши, що вина ОСОБА_1 у вчиненні правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, не доведена, оскільки не доведено факту керування ОСОБА_1 транспортним засобом, а відео з відеореєстратора патрульного автомобіля не є належним доказом. При цьому, у разі прийняття рішення про визнання ОСОБА_1 винним просила розстрочити сплату штрафу на 12 місяців, у зв`язку зі скрутним матеріальним становищем ОСОБА_1 , який внаслідок війни має інвалідність третьої групи, у зв`язку з чим потребує дороговартісного лікування.
Вислухавши пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, ОСОБА_1 , його захисника, дослідивши та оцінивши матеріали справи у їх сукупності, приходжу до такого висновку.
Згідно п. 2.9а Правил дорожнього руху водієві забороняється керувати транспортним засобом у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.
Частина 1 ст. 130 КУпАП передбачає відповідальність, зокрема, за керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції.
Незважаючи на невизнання ОСОБА_1 своєї вини, його вина у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, повністю підтверджується наступною дослідженою судом сукупністю доказів: протоколом про адміністративне правопорушення від 22.11.2025 серії ЕПР1 № 520692; актом огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів; направленням на огляд водія ОСОБА_1 з метою виявлення стану алкогольного сп`яніння; результатами спеціального технічного засобу ALKOTEST Драгер 6810 № ARCC-0231, згідно якого вміст алкоголю у видихуваному повітрі ОСОБА_1 становив 1,28 проміле; відеозаписами з відеореєстратора, який знаходиться у патрульному автомобілі та бодікамер поліцейських.
Працівниками поліції дотримані вимоги ст.266 КУпАП та Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, яка затверджена спільним наказом Міністерства внутрішніх справ України, Міністерства охорони здоров`я України від 09.11.2015 №1452/735.
Відеозапис дає можливість повно та об`єктивно дослідити обставини вчиненого правопорушення, детально відновити послідовність подій та конкретизувати поведінку поліцейських та особи, яка притягається до адміністративної відповідальності. Відеозаписи є належними та допустимими доказами, оскільки згідно з приписами ст.40 Закону України «Про Національну поліцію» поліція для забезпечення публічної безпеки і порядку може закріплювати на форменому одязі, службових транспортних засобах, монтувати/розміщувати по зовнішньому периметру доріг і будівель автоматичну фото- і відеотехніку, а також використовувати інформацію, отриману із автоматичної фото- і відеотехніки, що знаходиться в чужому володінні, з метою, зокрема, попередження, виявлення або фіксування правопорушення.
Слід також зазначити, що відео-фіксація правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, є об`єктивним доказом у справі, оскільки виключає суб`єктивне висвітлення поліцейським обставин справи й здійснюється відповідно ст.ст. 251, 266 КУпАП, ст. 40 Закону України «Про національну поліцію» та надає можливість суду об`єктивно встановити всі обставини у справі.
З відеозаписів вбачається, що автомобіль марки «ВАЗ» рухався по вулиці та заїхавши у двір зупинився, за кермом перебував ОСОБА_1 , під час спілкування з працівниками поліції не заперечував факт керування ним транспортним засобом.
Доводи сторони захисту про те, що відео з реєстратора патрульного автомобіля сфальсифіковане суддя відхиляє, оскільки на підтвердження зазначеного не надано жодних доказів.
Суддя, оцінивши дослідженні в судовому засіданні докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю дійшов висновку, що вина ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, як керування транспортним засобом в стані алкогольного сп`яніння, повністю доведена поза розумним сумнівом.
Враховуючи те, що винуватість водія ОСОБА_1 у вчиненні вказаного правопорушення повністю підтверджується доказами по справі в їх сукупності, вказане правопорушення являється грубим порушенням водієм Правил дорожнього руху, є потенційно небезпечним для суспільства та становить реальну небезпеку учасникам дорожнього руху, загрожує їх життю, здоров`ю, беручи до уваги тяжкість ймовірних наслідків, приходжу до висновку, що за вчинене ОСОБА_1 необхідно призначити адміністративне стягнення у виді штрафу в сумі 17 000,00 грн в межах санкції ч. 1 ст. 130 КУпАП, з позбавленням права керування транспортними засобами.
Щодо клопотання про розстрочку сплати штрафу приходжу до висновку, що воно підлягає задоволенню з огляду на наступне.
Відповідно до ст. 304 КУпАП питання, пов`язані з виконанням постанови про накладення адміністративного стягнення, вирішуються органом (посадовою особою), який виніс постанову.
Згідно ч. 2 ст. 301 КУпАП відстрочка виконання постанови про накладення адміністративного стягнення у вигляді штрафу (за винятком стягнення штрафу на місці вчинення адміністративного правопорушення) здійснюється в порядку, встановленому законом.
Відповідно до ч. 1 ст. 303 КУпАП у разі відстрочки виконання постанови відповідно до ст. 301 цього Кодексу перебіг строку давності виконання постанов зупиняється до закінчення строку відстрочки.
Враховуючи скрутне матеріальне становище ОСОБА_1 , те, що він є особою з інвалідністю третьої групи внаслідок війни та потребує лікування, суму штрафу, яка для останнього є значною, вважаю за необхідне розстрочити виплату штрафу строком на 12 місяців із розрахунку по 1416,67 грн. щомісячно.
Відповідно до ст.40-1 КУпАП у провадженні про адміністративне правопорушення у разі винесення судом (суддею) постанови про накладення адміністративного стягнення особою, на яку накладено стягнення, сплачується судовий збір.
Разом з тим, оскільки відповідно до посвідчення серії НОМЕР_3 ОСОБА_1 є особою з інвалідністю третьої групи і має право на пільги, встановлені законодавством України для ветеранів війни – осіб з інвалідністю внаслідок війни, згідно посвідчення серії НОМЕР_4 має право на пільги, встановлені законодавством України для ветеранів війни – учасників бойових дій, він на підставі п. 8 ч. 1 ст. 5 ЗУ «Про судовий збір» та п. 4 ст. 11 ЗУ «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» звільнений від сплати судового збору.
На підставі викладеного, керуючись ст. 33, ч.1 ст.130, 280, 283, 294, 301, 304 КУпАП, -

постановив:
Визнати ОСОБА_1 винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, та накласти на нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що складає 17 000 (сімнадцять тисяч) грн. з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 1 рік.
Розстрочити ОСОБА_1 виплату призначеного штрафу в розмірі 17 000 (сімнадцять тисяч) грн. строком на 12 (дванадцять) місяців, зобов`язавши його з червня 2026 року сплачувати по 1416 (одній тисячі чотириста шістнадцять) грн. 67 коп. щомісячно, до 30 числа кожного місяця, до повного погашення заборгованості.
Зобов`язати ОСОБА_1 повідомляти суд про сплату відповідної частини штрафу, шляхом пред`явлення відповідного документа (квитанції).
Після спливу строку, на який відстрочено виконання постанови, у разі несплати штрафу особою, яка притягнута до адміністративної відповідальності, постанова підлягає зверненню до примусового виконання у загальному порядку.
Роз`яснити, що при примусовому виконанні постанови суду згідно ч. 2 ст. 308 КУпАП несплачена сума штрафу підлягає стягненню у подвійному розмірі.
Постанова може бути оскаржена до Полтавського апеляційного суду протягом десяти днів з дня її винесення шляхом подачі апеляційної скарги через Диканський районний суд Полтавської області.

Суддя         К.В. Чуб