ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06 травня 2026 року	справа № 380/13224/25	

Львівський окружний адміністративний суд, у складі головуючого судді Карп`як Оксана Орестівна, розглянувши у письмовому провадженні в м. Львові в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Національної академії Сухопутних військ імені гетьмана Петра Сагайдачного про визнання протиправними дій, -

в с т а н о в и в :
ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; РНОКПП – НОМЕР_1 ) звернувся в суд з позовом до Національної академії Сухопутних військ імені Петра Сагайдачного (79012, м. Львів, вул. Героїв Майдану, 32; код ЄДРПОУ - 08410370) з вимогами:
Визнати бездіяльність Національної академії сухопутних військ імені гетьмана Петра Сагайдачного, яка полягає у не нарахуванні та невиплаті ОСОБА_1 грошового забезпечення з 01 січня 2020 по 12 травня 2023 з урахуванням розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня відповідного календарного року, а також у нарахуванні надбавки за науковий ступінь та вчене звання у розмірі по 5 % від посадового окладу, протиправною.
Зобов?язати Національну академію сухопутних військ імені гетьмана Петра Сагайдачного нарахувати та виплатити ОСОБА_1 грошове забезпечення за період з 01 січня 2020 року по 12 травня 2023 з урахуванням посадового окладу та окладу за військовим званням, інших складових грошового забезпечення, виходячи з розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановлених законом на 01 січня 2020 року, на 01 січня 2021 року, на 01 січня 2022 року, на 01 січня 2023 року та множенням на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з п. 4 Постанови Кабінету Міністрів України «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб» N 704 від 30 серпня 2017 року, із урахуванням раніше виплачених сум.
Зобов?язати Національну академію сухопутних військ імені гетьмана Петра Сагайдачного здійснити перерахунок та виплату грошового забезпечення на користь ОСОБА_1 за період з 20.03.2018 року по 14 березня 2025 року з урахуванням надбавки за науковий ступінь у розмірі 15 % від посадового окладу, а також з 26 листопада 2020 року по 14 березня 2025 року- 25 % від посадового окладу за вчене звання, з урахуванням раніше виплачених сум.
В обґрунтування позовних вимог вказує, що під час проходження військової служби, нарахування та виплата грошового забезпечення здійснювалося не у повному обсязі, а саме: у період з 01.01.2020 року по 12.05.2023 року нарахування та виплата основних та додаткових видів грошового забезпечення проводилася без врахування розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня відповідного календарного року. Наведене зумовило звернення до суду з цим позовом.
Від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якому посилається на те, що згідно з постановою Кабінету Міністрів України від 30.08.2017 року №704 «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб» (в редакції постанови Кабінету Міністрів України від 21.02.2018 року №103), розрахунковою величиною для визначення розмірів посадових окладів та окладів за військовим званням, як складових грошового забезпечення військовослужбовців, що проходять військову службу, є стала величина розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб, визначений Законом на 01.01.2018 року. Відтак, на думку відповідача, відсутні підстави для обчислення грошового забезпечення за період з 01.01.2020 року по 12.05.2025 року (включно) з урахуванням посадового окладу та окладу за військовим званням, визначеного шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 01 січня відповідного календарного року. Враховуючи викладене, вважає, що вимоги позивача є безпідставними та необґрунтованими. Просить відмовити у задоволенні позову повністю.
Відповідно до пункту 3 частини 3 статті 246 КАС України суд зазначає, що ухвалою судді від 07.07.2025 року відкрито спрощене позовне провадження у справі без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами.
Суд встановив наступні фактичні обставини справи та відповідні їм правовідносини:
Згідно наказу начальника Національної Академії Сухопутних військ імені Гетьмана Петра Сагайдачного, від 14.03.2025 року№82, ОСОБА_1 , з 14.03.2025 року виключено зі списків особового складу частини та всіх видів забезпечення.
Грошове забезпечення за період з 01.01.2020 по 12.05.2023 нараховувалось із застосуванням розрахункової величини прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановлених законом на 01.01.2018.
Листом, копія якого міститься в матеріалах справи, відповідач повідомив позивача про відсутність підстав для здійснення перерахунку грошового забезпечення.
Позивач проходив військову службу в Національній академії сухопутних військ імені гетьмана Петра Сагайдачного, мав наукову ступінь «кандидата наук» та атестат доцента. Протягом березня 2018 – березня 2025 отримував доплату за науковий ступінь у розмірі 5% від посадового окладу, встановлену Постановою № 704. Протягом листопада 2020 – березня 2025 отримував доплату за вчене звання у розмірі 5% від посадового окладу, встановлену Постановою № 704.
До матеріалів справи долучено диплоам кандидата наук, отриманий позивачем 20.03.2018, атестат доцента від 26.11.2020.
Вважаючи такі дії відповідачів щодо невиплати усіх щомісячних, одноразових та додаткових видів грошового забезпечення протиправними, позивач звернувся до суду з даним позовом.
Вирішуючи спір по суті позовних вимог, суд застосовує такі норми права та виходить з таких мотивів.
Щодо позовних вимог про перерахунок грошового забезпечення за період з 01.01.2020 по 12.05.2023.
Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей визначені Законом України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» від 20.12.1991 року №2011-XII (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, далі - Закон №2011-XII).
Відповідно до абз.1 ч.1 ст.9 цього Закону держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів.
До складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення (ч.2 ст.9 Закону №2011-ХІІ).
Грошове забезпечення визначається залежно від посади, військового звання, тривалості, інтенсивності та умов військової служби, кваліфікації, наукового ступеня і вченого звання військовослужбовця. Грошове забезпечення підлягає індексації відповідно до закону (ч.3 ст.9 Закону №2011-ХІІ).
За приписами абз.1 ч.4 ст.9 Закону №2011-ХІІ, грошове забезпечення виплачується у розмірах, що встановлюються Кабінетом Міністрів України, та повинно забезпечувати достатні матеріальні умови для комплектування Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів кваліфікованим особовим складом, враховувати характер, умови служби, стимулювати досягнення високих результатів у службовій діяльності.
30.08.2017 року Кабінет Міністрів України видав постанову №704 «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб», яка набрала чинності 01.03.2018 року (далі – Постанова №704).
Згідно з п.2 Постанови №704, грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу складається з посадового окладу, окладу за військовим (спеціальним) званням, щомісячних (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премії) та одноразових додаткових видів грошового забезпечення.
Додатком 1 до Постанови №704, встановлено тарифну сітку розрядів і коефіцієнтів посадових окладів військовослужбовців з числа осіб рядового, сержантського і старшинського складу, офіцерського складу (крім військовослужбовців строкової військової служби), осіб рядового і начальницького складу.
Відповідно до п.4 Постанови №704 (у первинній редакції) передбачалось, що розміри посадових окладів, окладів за військовими (спеціальними) званнями військовослужбовців, осіб рядового та начальницького складу визначаються шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року (але не менше 50 відсотків розміру мінімальної заробітної плати, встановленого законом на 1 січня календарного року), на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками 1, 12, 13, 14.
21.02.2018 року Кабінетом Міністрів України прийнято постанову №103 «Про перерахунок пенсій особам, які звільнені з військової служби, та деяким іншим категоріям осіб» (далі - Постанова №103), пунктом 6 якої внесено зміни до Постанови №704, зокрема, пункт 4 викладено в новій редакції, а саме: «Установити, що розміри посадових окладів, окладів за військовими (спеціальними) званнями військовослужбовців, осіб рядового та начальницького складу визначаються шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 01.01.2018, на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками 1, 12, 13 і 14».
Постанова №103 набула чинності з 24.02.2018 року.
Тобто з 01.01.2018 року п.4 Постанови №704 визначав, що при обчисленні розмірів посадових окладів, окладів за військовими (спеціальними) званнями військовослужбовців, осіб рядового та начальницького складу застосовується така розрахункова величина, як «розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 01.01.2018 року.
Постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 29.01.2020 року у справі №826/6453/18, залишеною без змін постановою Верховного Суду від 20.10.2022 року, визнано протиправним та скасовано п.6 Постанови №103, яким були внесені зміни до п.4 Постанови №704.
Вказаною постановою скасовані зміни, у тому числі до п.4 Постанови №704, та відновлено його попередню редакцію (станом на 30.07.2018 року), згідно з якою розміри посадових окладів, окладів за військовими (спеціальними) званнями військовослужбовців, осіб рядового та начальницького складу визначаються шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року (але не менше 50 відсотків розміру мінімальної заробітної плати, встановленого законом на 1 січня календарного року), на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками 1, 12, 13, 14.
Відповідно ч.2 ст.265 Кодексу адміністративного судочинства України, нормативно-правовий акт втрачає чинність повністю або в окремій його частині з моменту набрання законної сили відповідним рішенням суду.
Отже з 29.01.2020 року діє редакція п.4 Постанови №704, яка діяла до зазначених змін і в якій передбачено, що для визначення посадового окладу та окладу за військовим званням застосовується розрахункова величина «прожитковий мінімум для працездатних осіб, встановлений законом на 1 січня календарного року», а не «прожитковий мінімум для працездатних осіб, встановлений законом на 01.01.2018 року».
Аналогічна правова позиція міститься у постановах Верховного Суду від 13.03.2025 року у справі №240/27296/21 та від 16.10.2025 року №120/10479/24, в яких сформовано висновок щодо застосування п.4 Постанови Кабінету Міністрів України №704 у редакції від 29.01.2020 року. Разом з тим, практика Верховного Суду щодо застосування указаної норми права у подібних правовідносинах є сталою та послідовною і суд не бачить підстав для відступу від цих висновків, вважає їх застосовними до обставин цієї справи.
Таким чином, зважаючи на встановлену законодавством правову регламентацію спірних правовідносин та з урахуванням фактичних обставин справи, суд приходить висновку, що грошове забезпечення позивача з урахуванням посадового окладу та окладу за військовим званням у період з 29.01.2020 року по 12.05.2023 року мало б визначатися шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, а не «на 01.01.2018 року».
Відтак, дії відповідача щодо обчислення та виплати позивачу за період з 29.01.2020 року по 12.05.2023 року грошового забезпечення у заниженому розмірі, а саме – без урахування розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого Законом України «Про Державний бюджет України на 2020 рік» станом на 01.01.2020 року (2102,00 грн), Законом України «Про Державний бюджет України на 2021 рік» станом на 01.01.2021 року (2270,00 грн), Законом України «Про Державний бюджет України на 2022 рік» станом на 01.01.2022 року (2481,00 грн) та Законом України «Про Державний бюджет України на 2023 рік» станом на 01.01.2023 року (2684,00 грн), є протиправними. 
Тому, похідні вимоги про спонукання до вчинення дій в цій частині є обґрунтованими та підлягають до задоволення.
Щодо позовних вимог в частині перерахунку та виплати грошового забезпечення на користь ОСОБА_1 за період з 20.03.2018 року по 14 березня 2025 року з урахуванням надбавки за науковий ступінь у розмірі 15 % від посадового окладу, а також з 26 листопада 2020 року по 14 березня 2025 року- 25 % від посадового окладу за вчене звання, з урахуванням раніше виплачених сум, суд зазначає наступне.
Основні правові, організаційні, фінансові засади функціонування системи вищої освіти, створює умови для посилення співпраці державних органів і бізнесу з закладами вищої освіти на принципах автономії закладів вищої освіти, поєднання освіти з наукою та виробництвом з метою підготовки конкурентоспроможного людського капіталу для високотехнологічного та інноваційного розвитку країни, самореалізації особистості, забезпечення потреб суспільства, ринку праці та держави у кваліфікованих фахівцях визначає Закон України «Про вищу освіту» від 1 липня 2014 року № 1556-VII (далі – Закон 1556).
У цьому Законі (стаття 1 «Основні терміни та їх визначення») терміни вживаються в такому значенні:
- заклад вищої освіти - окремий вид установи, яка є юридичною особою приватного або публічного права, діє згідно з виданою ліцензією на провадження освітньої діяльності на певних рівнях вищої освіти, проводить наукову, науково-технічну, інноваційну та/або методичну діяльність, забезпечує організацію освітнього процесу і здобуття особами вищої освіти, післядипломної освіти з урахуванням їхніх покликань, інтересів і здібностей (п.7);
- вищий військовий навчальний заклад (заклад вищої освіти із специфічними умовами навчання) - заклад вищої освіти державної форми власності, який здійснює на певних рівнях вищої освіти підготовку курсантів (слухачів, студентів), ад`юнктів для подальшої служби на посадах офіцерського (сержантського, старшинського) або начальницького складу з метою задоволення потреб Міністерства внутрішніх справ України, Національної поліції, Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, центральних органів виконавчої влади із спеціальним статусом, Служби безпеки України, Служби зовнішньої розвідки України, центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері охорони державного кордону, центрального органу виконавчої влади, який забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері цивільного захисту (п.6).
Відповідно до частини першої статті 52 Закону №1556 учасниками освітнього процесу у закладах вищої освіти є: 1) наукові, науково-педагогічні та педагогічні працівники; 2) здобувачі вищої освіти та інші особи, які навчаються у закладах вищої освіти; 3) фахівці-практики, які залучаються до освітнього процесу на освітньо-професійних програмах; 4) інші працівники закладів вищої освіти. Статтею 53 Закону №1556 визначено, що науково-педагогічні працівники - це особи, які за основним місцем роботи у закладах вищої освіти провадять навчальну, методичну, наукову (науково-технічну, мистецьку) та організаційну діяльність. Відповідно до статті 54 цього Закону в Україні присвоюються такі вчені звання: 1) старший дослідник; 2) доцент; 3) професор. Вчене звання професора та доцента присвоюється особам, які професійно здійснюють науково-педагогічну або творчу мистецьку діяльність.
Відповідно частини другої статті 59 Закону №1556 науково-педагогічним, науковим і педагогічним працівникам закладів вищої освіти встановлюються доплати за науковий ступінь доктора філософії та доктора наук у розмірах відповідно 15 та 25 відсотків посадового окладу, а також за вчене звання доцента і старшого дослідника - 25 відсотків посадового окладу, професора - 33 відсотки посадового окладу.
Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також загальні засади проходження в Україні військової служби визначає Закон України «Про військовий обов`язок і військову службу» від 25.03.1992 №2232-XII (далі – Закон №2232-XII). Частиною першою статті 2 цього Закону визначено, що військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України (за винятком випадків, визначених законом), іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності.
Відповідно до частини 9 статті 11 Закону №2232-XII порядок заміщення вакантних посад командування і науково-педагогічних працівників військового навчального підрозділу закладу вищої освіти для підготовки офіцерів запасу визначається Міністерством оборони України за погодженням з центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері освіти і науки.
Закон України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» від 20 грудня 1991 року № 2011-XII (далі – Закон №2011-ХІІ) відповідно до Конституції України визначає основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей, встановлює єдину систему їх соціального та правового захисту, гарантує військовослужбовцям та членам їх сімей в економічній, соціальній, політичній сферах сприятливі умови для реалізації їх конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни та регулює відносини у цій галузі.
Стаття 9 «Грошове забезпечення військовослужбовців» Закону №2011-ХІІ регламентує питання грошового забезпечення військовослужбовців таким чином:
1. Держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів.
2. До складу грошового забезпечення входять:
- посадовий оклад, оклад за військовим званням;
- щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія);
- одноразові додаткові види грошового забезпечення.
3. Грошове забезпечення визначається залежно від посади, військового звання, тривалості, інтенсивності та умов військової служби, кваліфікації, наукового ступеня і вченого звання військовослужбовця.
Грошове забезпечення підлягає індексації відповідно до закону.
4. Грошове забезпечення виплачується у розмірах, що встановлюються Кабінетом Міністрів України, та повинно забезпечувати достатні матеріальні умови для комплектування Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів кваліфікованим особовим складом, враховувати характер, умови служби, стимулювати досягнення високих результатів у службовій діяльності.
Постановою Кабінету Міністрів України від 07 листопада 2007 року № 1294 «Про упорядкування структури та умов грошового забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб», що була чинною до 28.02.2018 року, встановлено виплату доплати за науковий ступінь кандидата або доктора наук з відповідної спеціальності, якщо діяльність за профілем відповідає науковому ступеню: - військовослужбовцям (крім військовослужбовців строкової військової служби), особам рядового і начальницького складу центральних апаратів державних органів, їх регіональних управлінь та інших органів управління військових формувань, військових комісаріатів, військовослужбовцям Адміністрації, територіальних органів, територіальних підрозділів, Головного управління та підрозділів урядового фельд`єгерського зв`язку, санаторно-курортних закладів, закладів охорони здоров`я та організацій Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації - у розмірі відповідно 5 і 10 відсотків посадового окладу; - іншим військовослужбовцям (крім військовослужбовців строкової військової служби), особам рядового і начальницького складу - в розмірі відповідно 15 і 25 відсотків посадового окладу. За наявності двох наукових ступенів доплата встановлюється за одним (вищим) науковим ступенем.
У подальшому Кабінет Міністрів України в Постанові від 30 серпня 2017 р. № 704 «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб» (далі – Постанова №704), що набрала чинності з 01.03.2018, серед іншого встановив таке:
«… 2. Установити, що грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу складається з посадового окладу, окладу за військовим (спеціальним) званням, щомісячних (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премії) та одноразових додаткових видів грошового забезпечення. …
6. Виплачувати: …
2) доплату за науковий ступінь доктора філософії (кандидата наук) або доктора наук з відповідної спеціальності, якщо діяльність за профілем відповідає науковому ступеню, військовослужбовцям (крім військовослужбовців строкової військової служби), особам рядового і начальницького складу в розмірі відповідно 5 і 10 відсотків посадового окладу. За наявності двох наукових ступенів доплата встановлюється за одним (вищим) науковим ступенем;
3) доплату за вчене звання військовослужбовцям (крім військовослужбовців строкової військової служби), особам рядового і начальницького складу, які обіймають посади, пов`язані з педагогічною або науковою діяльністю, і мають вчене звання доцента, старшого наукового співробітника або старшого дослідника, в розмірі 5 відсотків, професора - 10 відсотків посадового окладу. За наявності двох або більше вчених звань доплата встановлюється за одним (вищим) званням».
При прийнятті рішення суд керується такими мотивами:
Відповідно до обставин цієї справи, позивач проходив військову службу в Національній академії сухопутних військ імені гетьмана Петра Сагайдачного, мав наукову ступінь «кандидата наук» та атестат доцента. Протягом березня 2018 – березня 2025 отримував доплату за науковий ступінь у розмірі 5% від посадового окладу, встановлену Постановою № 704. Протягом листопада 2020 – березня 2025 отримував доплату за вчене звання у розмірі 5% від посадового окладу, встановлену Постановою № 704.
Позивач стверджує, що відповідач при визначенні розміру надбавки за науковий ступінь та за вчене звання протиправно не застосовував частину 2 статті 59 Закону України «Про вищу освіту».
Суд звертає увагу, що заявлені позовні вимоги фактично зводяться до прохання позивача застосувати до спірних правовідносин норми законодавства, які регулюють питання встановлення доплати за науковий ступінь і за вчене звання та її розмір науково-педагогічним працівникам закладів вищої освіти. Водночас позивач не надав суду будь-яких доказів того, що під час спірного періоду перебував на посаді науково-педагогічного працівника ВВНЗ.
Отже, посилання позивача на положення частини другої статті 59 Закону України «Про вищу освіту» є безпідставним, оскільки ця норма регулює правовідносини щодо матеріального забезпечення окремої категорії осіб — науково-педагогічних, наукових та педагогічних працівників, до яких позивач не належав. Таким чином, позивач фактично обґрунтовує свої вимоги нормами права, дія яких не розповсюджується на спірні правовідносини , що саме по собі виключає можливість їх застосування судом при вирішенні цього спору. Отже, позовні вимоги є очевидно безпідставними та не підлягають до задоволення.
При цьому, навіть якщо б позивач проходив військову службу на посадах науково-педагогічного складу військового ВНЗ, то суд звертає увагу, що Судова палата з розгляду справ щодо захисту соціальних прав КАС ВС сформувала такий висновок від 04.11.2025 року у справі № 420/12420/24 (https://reyestr.court.gov.ua/Review/131522681) щодо тлумачення та застосування частини 2 статті 59 Закону № 1556-VII в частині, що стосується визначення розміру доплат за науковий ступінь та за вчене звання, що повинні зазначатися у довідці про розмір грошового забезпечення військовослужбовця, науково-педагогічного працівника, який проходив військову службу у вищому військовому навчальному закладі, для проведення перерахунку його пенсії:
- Кабінету Міністрів України делеговано повноваження встановлювати розміри грошового забезпечення військовослужбовців та а також встановлювати умови і порядок перерахунку пенсій призначених відповідно до Закону № 2262;
- на виконання свої повноважень КМУ прийняв постанову № 704 та Порядок № 260, які регулюють питання виплати грошового забезпечення військовослужбовцям, в тому числі і виплату доплати за науковий ступінь та за вчене звання;
- приписи Закону № 1556-VII визначають правові засади організації, функціонування та розвитку системи вищої освіти в Україні; встановлюють стандарти якості освіти, порядок акредитації навчальних закладів, а також засади фінансування вищої освіти; регулюють виключно відносини у сфері надання освітніх послуг, створення і утримання навчальних закладів; визначають права та обов`язки учасників освітнього процесу і безпосередньо їх стосуються. При цьому з метою стимулювання наукової діяльності та збереження кваліфікованих кадрів у сфері вищої освіти частиною другою статті 59 Закону № 1556-VII передбачено, що до складу матеріального забезпечення науково-педагогічних, наукових і педагогічних працівників університетів, академій, інститутів та коледжів входять додаткові виплати у вигляді доплат за наукові ступені та вчені звання, у розмірах, встановлених частиною другою статті 59 Закону № 1556-VII;
- вказані нормативно-правові акти регулюють різні за своєю правовою природою (стимулюючі доплати до заробітної плати і складові грошового забезпечення, що враховується для перерахунку пенсії) та за суб`єктним складом (науково-педагогічні, наукові та педагогічні працівники і військовослужбовці) правовідносини;
- положення Закону № 1556-VII регулюють питання, пов`язані з діяльністю у сфері вищої освіти і не мають стосунку до нарахування та виплати грошового забезпечення військовослужбовців, визначені цим Законом гарантії щодо визначення розміру доплат за науковий ступінь та вчене звання науково-педагогічним, науковим, педагогічним та іншим працівникам закладів вищої освіти не застосовуються при визначенні розміру відповідних доплат військовослужбовцям, які проходять військову службу у вищих військових навчальних закладах та обіймають посади, пов`язані з науково-педагогічною діяльністю у вищих військових навчальних закладах (закладах вищої освіти із специфічними умовами навчання), а відповідно не повинні застосовуватися при визначенні розміру доплат за науковий ступінь та вчене звання, які зазначаються у довідках про розмір грошового забезпечення, що видаються для проведення перерахунку пенсії;
- розмір доплат за науковий ступінь та вчене звання, що враховується при перерахунку пенсій, призначених відповідно до Закону № 2262-XII, визначається виключно на підставі спеціальних нормативно-правових актів, що регулюють питання соціального забезпечення військовослужбовців, зокрема, відповідно до положень Постанови КМУ №704 та Порядку № 260, без застосування положень частини другої статті 59 Закону №1556-VII.
Суд відповідно до частини шостої статті 13 Закону України «Про судоустрій та статус суддів» та частини п`ятої статті 242 КАС України повинен врахувати ці висновки Судової палати Верховного Суду при вирішенні подібних правовідносин.
Отже, системний аналіз Закону № 1556, Закону № 2011-ХІІ, Постанови № 704 та рішення судової палати з розгляду справ щодо захисту соціальних прав у справі №420/12420/24 дозволяє зробити висновок, що передбачені статтею 59 Закону України «Про вищу освіту» гарантії науково-педагогічним, працівникам закладів вищої освіти (доплати за науковий ступінь та за вчене звання):
- поширюються на працівників закладів вищої освіти, тобто «цивільних» закладів, а також цивільних осіб, що працюють на посадах науково-педагогічного складу вищих військових навчальних закладів на умовах трудового договору;
- не поширюються на військовослужбовців, у тому числі на тих, що проходять військову службу на посадах науково-педагогічного складу ВВНЗ, оскільки питання розміру їх матеріального та грошового забезпечення, в т.ч. розміру доплати за науковий ступінь та вчене звання врегульовано спеціальним законодавством - Законом № 2011-ХІІ та прийнятою на його реалізацію Постановою № 704 та Порядком № 260.
З огляду на зазначене, суд відхиляє як помилкові аргументи позивача про необхідність застосування до спірних правовідносин положень частини 2 статті 59 Закону №1556, оскільки позивач не надав доказів здійснення науково-педагогічної діяльності. Крім того, навіть за умови здійснення такої, згадана норма не регулює правовідносини щодо визначення розміру доплат за вчене звання та науковий ступінь військовослужбовця, що проходить військову службу в ВВНЗ на посаді науково-викладацького складу. Тому доводи позивача про суперечність пунктів 2, 3 частини шостої Постанови №704 нормативно-правовому акту вищої юридичної сили (Закону №1556) є помилковими.
Оскільки суд встановив, що позивач отримував доплату за науковий ступінь «кандидата наук» та доплату за вчене звання у встановлених релевантним законодавством (Законом № 2011-ХІІ та прийнятою на його реалізацію Постановою № 704) розмірах, в задоволенні його позовних вимог до відповідача в цій частині слід відмовити з мотивів їх безпідставності.
Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. А, згідно ч.1 ст.90 цього ж Кодексу, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.
Перевіривши юридичну та фактичну обґрунтованість доводів сторін, оцінивши докази суб`єкта владних повноважень на підтвердження правомірності своїх дій та докази, надані позивачем, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню частково.
Щодо судового збору, то згідно з п.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір» позивач звільнений від його сплати, а відтак розподіл на підставі ст.139 Кодексу адміністративного судочинства України не здійснюється.
Керуючись ст.ст.2, 6, 8-10, 13, 14, 72-77, 134, 139, 241-246, 250, 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

в и р і ш и в :

позов задовольнити частково.
Визнати протиправними дії Національної академії сухопутних військ імені гетьмана Петра Сагайдачного щодо обчислення та виплати ОСОБА_1 за період з 29.01.2020 року по 12.05.2023 року (включно) грошового забезпечення, без урахування розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 01 січня відповідного календарного року (станом на 01.01.2020 року, 01.01.2021 року, 01.01.2022 року, 01.01.2023 року).
Зобов`язати Національну академію сухопутних військ імені гетьмана Петра Сагайдачного здійснити перерахунок та виплату належного ОСОБА_1 грошового забезпечення за період з 29.01.2020 року по 12.05.2023 року (включно), з урахуванням посадового окладу та окладу за військовим званням, визначеного шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 01 січня відповідного календарного року (станом на 01.01.2020 року, 01.01.2021 року, 01.01.2022 року, 01.01.2023 року), на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками 1 і 14 до постанови Кабінету Міністрів України від 30.08.2017 року №704, з урахуванням раніше проведених виплат.
У задоволенні решти вимог відмовити.
Судові витрати стягненню не підлягають.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги, рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення безпосередньо до Восьмого апеляційного адміністративного суду.

 Суддя	 Карп`як Оксана Орестівна