ЧЕРНІВЕЦЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 травня 2026 р. м. Чернівці Справа № 600/931/26-а

Чернівецький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Боднарюка О.В., розглянувши в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 , про визнання відмови протиправною та зобов`язання вчинити певні дії,-

В С Т А Н О В И В:
ОСОБА_1 (далі - позивач), звернувся в суд з позовом до Військової частини НОМЕР_1 (далі - відповідач), в якому просить:
- визнати протиправною відмову військової частини НОМЕР_1 у звільненні ОСОБА_1 з військової служби за підпунктом «г» пункту 2 частини 4 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» та абзацу 13 пункту 3 частини 12 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» у зв`язку з необхідністю здійснювати постійний догляд за одним із своїх батьків - матір`ю ОСОБА_2 , яка є особою з інвалідністю ІІ групи та потребує постійного стороннього догляду;
- зобов`язати військову частину НОМЕР_1 звільнити ОСОБА_1 з військової служби за сімейними обставинними відповідно до підпункту «г» пункту 2 частини 4 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» та абзацу 13 пункту 3 частини 12 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу»;
- здійснити розподіл судових витрат. 
АРГУМЕНТИ УЧАСНИКІВ СПРАВИ.
1. Позивач в обґрунтування позовних вимог зазначив, що проходить військову службу у військовій частині НОМЕР_1 з 20.03.2022. З метою звільнення з військової служби останній подав рапорт до посадових осіб відповідача, в якому просив звільнити його з військової служби на підставі п. 3 ч. 12 ст. 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу». До рапорту останнім додано нотаріально засвідчені копії документів, які підтверджують обставини, викладені у рапорті. 
Разом з тим, листом відповідач повідомив позивача про те, що рапорт про звільнення з військової служби не підлягає задоволенню у зв`язку з відсутністю необхідних підстав.
Позивач вважає протиправною відмову військової частини у його звільненні з військової служби, оскільки єдиною підставою для відмови стало посилання на наявність у матері позивача іншого члена сім`ї першого ступеня споріднення — доньки ОСОБА_3 , яка на думку відповідача, може здійснювати постійний догляд за матір`ю. 
Звертав увагу суду на те, що сестра фактично позбавлена можливості здійснювати догляд за матір`ю через об`єктивні обставини, а саме: з 2021 року постійно проживає у Федеративній Республіці Німеччина, не поверталася в Україну, має дозвіл на проживання та працевлаштування за кордоном, а також самостійно виховує малолітню дитину 2024 року народження. На переконання позивача, повернення сестри до України в умовах воєнного стану та збройної агресії РФ створює загрозу життю і здоров`ю її малолітньої дитини та суперечить принципу забезпечення найкращих інтересів дитини. 
Наголошував на тому, що на підтвердження зазначених обставин до рапорту додані відповідні документи, однак відповідач належним чином їх не оцінив та формально ототожнив сам факт існування іншого члена сім`ї із наявністю реальної можливості здійснювати догляд. 
На обґрунтування своєї позиції позивач посилається на положення статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», відповідно до яких підставою для звільнення є необхідність здійснення постійного догляду за одним із батьків з інвалідністю І чи ІІ групи за відсутності інших членів сім`ї, які можуть здійснювати такий догляд. При цьому позивач вважає, що поняття «відсутність» охоплює не лише фізичну відсутність особи, але й відсутність об`єктивної можливості здійснювати догляд.
З огляду на викладене, позивач вважає, що його сестра не має реальної можливості здійснювати догляд за матір`ю, а тому саме він є єдиною особою, здатною забезпечити постійний догляд за матір`ю, яка є особою з інвалідністю ІІ групи та потребує стороннього догляду.
2. Відповідач подав до суду відзив на адміністративний позов, в обґрунтування якого заперечив щодо задоволення позовних вимог, з огляду на наступне. 
Заперечуючи проти позову зазначив, що з поданих позивачем документів вбачається наявність у матері позивача іншого члена сім`ї першого ступеня споріднення — доньки ОСОБА_3 , яка відповідно до акта обстеження сімейного стану може здійснювати догляд за матір`ю. 
При цьому, позивачем не надано документів, які б підтверджували, що сестра сама потребує постійного догляду за висновком МСЕК чи ЛКК, як це передбачено законом. 
На думку відповідача, проживання сестри позивача за кордоном, її працевлаштування та наявність малолітньої дитини не свідчать про відсутність об`єктивної можливості здійснювати догляд за матір`ю та не є тотожними обставинам, які фактично унеможливлюють здійснення догляду, таким як проходження військової служби, перебування у місцях позбавлення волі чи інші незалежні від волі особи причини.
Відповідач також зазначає, що позивач не довів неможливість здійснення догляду сестрою за матір`ю за межами України, зокрема не навів обставин, які б перешкоджали їй забрати матір до Німеччини та забезпечувати догляд там.
З огляду на викладене, відповідач вважає, що позивач не підтвердив відсутності інших членів сім`ї першого чи другого ступеня споріднення, здатних здійснювати догляд за матір`ю, а тому правові підстави для його звільнення з військової служби відсутні.
3. Позивачем подано до суду відповідь на відзив, в якій наведені переважно подібні аргументи, які викладенні в позовній заяві.
ПРОЦЕСУАЛЬНІ ДІЇ В СПРАВІ.
1. Ухвалою суду відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін за наявними у справі матеріалами.
ВСТАНОВЛЕНІ СУДОМ ОБСТАВИНИ ТА ВІДПОВІДНІ ПРАВОВІДНОСИНИ.
1. ОСОБА_1 проходить військову службу у військовій частині НОМЕР_1 за призовом під час мобілізації в умовах дії воєнного стану. 
2. Позивач звернувся до військової частини НОМЕР_1 із рапортом про звільнення з військової служби на підставі абзацу тринадцятого пункту 3 частини 12 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» у зв`язку з необхідністю здійснення постійного догляду за матір`ю — ОСОБА_2 , яка є особою з інвалідністю ІІ групи та потребує постійного стороннього догляду. На підтвердження зазначених обставин позивачем до рапорту були долучені документи, зокрема: документи, що підтверджують родинні зв`язки; документи, що підтверджують інвалідність матері та потребу у постійному догляді; акт обстеження сімейного стану військовослужбовця від 30.04.2025, затверджений ІНФОРМАЦІЯ_1 12.05.2025 за №4714; заяви ОСОБА_2 та ОСОБА_4 ; лист щодо перетину державного кордону ОСОБА_4 ; копії документів, що підтверджують її проживання у Федеративній Республіці Німеччина. 
3. Згідно з актом обстеження сімейного стану встановлено, що у ОСОБА_2 , окрім позивача, є донька — ОСОБА_3 , 1982 року народження. 
4. Із матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_4 виїхала з України 07.08.2021, проживає у місті Берлін (ФРН), має малолітню доньку 2024 року народження.
5. Судом також встановлено, що матір`ю позивача є ОСОБА_2 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_2 . Батько позивача — ОСОБА_5 — помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_3 . 
6. 01.10.2024 ОСОБА_2 встановлено ІІ групу інвалідності внаслідок загального захворювання, що підтверджується довідкою до акта огляду медико-соціальною експертною комісією серії 12 ААД №152080. 
7. Висновком лікарської комісії медичного закладу щодо необхідності постійного стороннього догляду за особою з інвалідністю І чи ІІ групи внаслідок психічного розладу №1372 від 30.09.2024 ОСОБА_2 встановлено необхідність у постійному сторонньому догляді. 
8. У висновку лікарської комісії медичного закладу №44 від 29.01.2026 зазначено, про необхідність постійного стороннього догляду за ОСОБА_2 . 
9. Судом також встановлено, що вперше позивач звернувся до військової частини НОМЕР_1 із рапортом про звільнення з військової служби на підставі пункту 3 частини 12 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» 04.07.2025, однак, зі слів позивача, отримав усну відмову з мотивів наявності у його матері доньки, яка зобов`язана здійснювати догляд. 
10. 14.12.2025 позивач намагався особисто подати рапорт про звільнення з військової служби, однак, як зазначає позивач, у прийнятті такого рапорту йому було відмовлено, у зв`язку з чим рапорт було направлено поштовим зв`язком. 
11. 17.12.2025 через ІНФОРМАЦІЯ_3 на адресу військової частини НОМЕР_1 засобами електронного зв`язку направлено супровідний лист із долученим рапортом від 14.12.2025 та доданими до нього документами. 
12. Листом ІНФОРМАЦІЯ_4 від 31.12.2025 №871/Д підтверджено, що вказаний супровідний лист був направлений до військової частини НОМЕР_1 засобами СЕДО 18.12.2025 за вих. №1114/19687 та отриманий військовою частиною 18.12.2025 за реєстраційним номером 42684. 
13. 29.12.2025 через Міністерство оборони України на адресу військової частини НОМЕР_1 засобами поштового зв`язку «Укрпошта» було направлено оригінал рапорту разом з оригіналами документів та нотаріально засвідченими копіями. 
14. Листом від 08.01.2026 №1781/1231 відповідач підтвердив отримання рапорту позивача від 14.12.2025 про звільнення з військової служби. 
15.22.01.2026 представником позивача направлено адвокатський запит №22012026 щодо повідомлення про результати розгляду рапорту. 
16. Листом від 25.12.2025 №1781/69642 відповідач повідомив про відсутність підстав для задоволення рапорту про звільнення з військової служби. 
17. 20.02.2026 позивач повторно звернувся до відповідача із рапортом від 16.02.2026 про звільнення з військової служби, до якого долучив додаткові документи, зокрема свідоцтво про народження Шиманської Ніколь G255/2026 з перекладом, заочне рішення Заставнівського районного суду Чернівецької області від 29.06.2023 у справі №716/869/23 про розірвання шлюбу між ОСОБА_4 та ОСОБА_6 , свідоцтво про народження ОСОБА_7 , а також висновок лікарської комісії №44 від 29.01.2026 щодо необхідності постійного стороннього догляду.
18. 20.02.2026 рапорт із додатковими документами було направлено засобами поштового зв`язку через Міністерство оборони України для подальшого пересилання до військової частини НОМЕР_1 .
19. Листом від 24.02.2026 №1781/10574 відповідач повторно повідомив позивача про відмову у задоволенні рапорту про звільнення з військової служби у зв`язку з відсутністю передбачених законом підстав.
ДО ВКАЗАНИХ ПРАВОВІДНОСИН СУД ЗАСТОСОВУЄ НАСТУПНІ ПОЛОЖЕННЯ ЗАКОНОДАВСТВА ТА РОБИТЬ ВИСНОВКИ ПО СУТІ СПОРУ.
1. Згідно з частинами 1, 2 статті 17 Конституції України захист суверенітету і територіальної цілісності України, забезпечення її економічної та інформаційної безпеки є найважливішими функціями держави, справою всього Українського народу.
Оборона України, захист її суверенітету, територіальної цілісності і недоторканності покладаються на Збройні Сили України.
Відповідно до статті 65 Конституції України захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, шанування її державних символів є обов`язком громадян України. Громадяни відбувають військову службу відповідно до закону.
2. Відповідно до ч. 1 ст. 2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» (далі - Закон № 2232-ХІІ, Закон України «Про військовий обов`язок і військову службу») військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України (за винятком випадків, визначених законом), іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності. Час проходження військової служби зараховується громадянам України до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби.
3. За змістом статті 1 Закону України «Про оборону України» особливий період - період, що настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.
У зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України "Про правовий режим воєнного стану" указом Президента України від 24.02.2022 № 64/2022, затвердженим Законом України від 24.02.2022 № 2102-IX, в Україні введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24.02.2022 строком на 30 діб.
В подальшому указами Президента України воєнний стан продовжувався та на момент розгляду адміністративної справи строк дії воєнного стану в Україні триває.
4.Частиною 7 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» встановлено, що звільнення військовослужбовців з військової служби здійснюється в порядку, передбаченому положеннями про проходження військової служби громадянами України.
5. Відповідно до пунктів 6, 7 Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженого указом Президента України від 10.12.2008 № 1153/2008 (далі Положення), початок і закінчення проходження військової служби, строки військової служби, а також граничний вік перебування на ній визначено Законом України" Про військовий обов`язок і військову службу".
Військова служба закінчується в разі звільнення військовослужбовця з військової служби в запас або у відставку, загибелі (смерті), визнання судом безвісно відсутнім або оголошення померлим.
Згідно п. 12 розділу І Положення встановлення, зміна або припинення правових відносин військовослужбовців, які проходять військову службу за контрактом та за призовом осіб офіцерського складу (зокрема, присвоєння та позбавлення військового звання, пониження та поновлення у військовому званні, призначення на посади та звільнення з посад, переміщення по службі, звільнення з військової служби, залишення на військовій службі понад граничний вік перебування на військовій службі, направлення за кордон, укладення та припинення (розірвання) контракту, продовження його строку, призупинення контракту та військової служби тощо) оформлюється письмовими наказами по особовому складу на підставі відповідних документів, перелік та форма яких встановлюються Міністерством оборони України.
Право видавати накази по особовому складу надається командирам, командувачам, начальникам, керівникам (далі - командири (начальники) органів військового управління, з`єднань, військових частин, установ, організацій, вищих військових навчальних закладів, військових навчальних підрозділів закладів вищої освіти, які утримуються на окремих штатах (далі - військові частини), за посадами яких штатом передбачено військове звання полковника (капітана 1 рангу) і вище, а також керівникам служб персоналу Міністерства оборони України та Генерального штабу Збройних Сил України.
6. Порядок підготовки та видання наказів з питань проходження військової служби встановлюється Міністерством оборони України.
Звільнення військовослужбовців із військової служби під час дії особливого періоду регламентовано п. 225 цього Положення, яким передбачено, що звільнення військовослужбовців із військової служби здійснюється під час дії особливого періоду (з моменту оголошення мобілізації - протягом строку її проведення, який визначається рішенням Президента України, та з моменту введення воєнного стану - до оголошення демобілізації) - на підставах, передбачених частиною третьою, пунктом 2 частини четвертої, пунктом 3 частини п`ятої та пунктом 3 частини шостої статті 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу":
- у військових званнях до майстер-сержанта (майстер-старшини) включно за всіма підставами - командирами бригад (полків, кораблів 1 рангу) і посадовими особами, які відповідно до Дисциплінарного статуту Збройних Сил України прирівняні до них;
- у військових званнях до підполковника (капітана 2 рангу) включно за всіма підставами - командирами корпусів та командувачами військ оперативних командувань і посадовими особами, які відповідно до Дисциплінарного статуту Збройних Сил України прирівняні до них.
Стосовно порядку звільнення п. 233 Положення передбачає, що військовослужбовці, які бажають звільнитися з військової служби, подають по команді рапорти та документи, які підтверджують підстави звільнення. У рапортах зазначаються:
- підстави звільнення з військової служби;
- думка військовослужбовця щодо його бажання проходити службу у військовому резерві Збройних Сил України за відповідною військово-обліковою спеціальністю;
- районний (міський) територіальний центр комплектування та соціальної підтримки, до якого повинна бути надіслана особова справа військовослужбовця.
Накази про звільнення військовослужбовців з військової служби оголошуються командирами (начальниками) військових частин (абз. 3 п. 241 Положення).
Згідно з п. 242 Положення після надходження до військової частини письмового повідомлення про звільнення військовослужбовця з військової служби або після видання наказу командира (начальника) військової частини про звільнення військовослужбовець повинен здати в установлені строки посаду та підлягає розрахунку, виключенню зі списків особового складу військової частини і направленню на військовий облік до районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки за вибраним місцем проживання.
7. Пунктами 12.1, 12.11 розділу XII Інструкції про організацію виконання Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженої наказом Міністра оборони України № 170 від 10.04.2009, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 19.05.2009 за № 438/16454 передбачено, що звільнення військовослужбовців з військової служби (крім військовослужбовців строкової військової служби) здійснюється посадовими особами, визначеними пунктом 225 Положення.
До керівників органів військового управління Збройних Сил України, Державної спеціальної служби транспорту, які в особливий період мають право звільнення військовослужбовців з військової служби, належать посадові особи, які під час особливого періоду мають право призначення на посади осіб офіцерського складу.
Перелік документів, що подаються з Поданням до звільнення військовослужбовця з військової служби, зазначено у додатку 19 до Інструкції.
Відповідно до п. 5 Додатку 19 при поданні до звільнення з військової служби за підставами: через сімейні обставини або з інших поважних причин, перелік яких затверджено постановою Кабінету Міністрів України від 12.06.2013 № 413 та визначено підпунктом «г» пунктів 1, 2 частини четвертої, підпунктом «ґ» пункту 2 частини п`ятої, підпунктом «г» пункту 2 частини шостої статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», подаються копія аркуша бесіди; копія рапорту військовослужбовця; документи, що підтверджують наявність сімейних обставин або інших поважних причин; копія розрахунку вислуги років військової служби (при набутті права на пенсійне забезпечення за вислугою років).
Відповідно до п. 14.10 розділу XIV цієї Інструкції звільнення з військової служби через сімейні обставини або інші поважні причини здійснюється за наявності оригіналів документів, що підтверджують таку підставу звільнення.
Документи на звільнення військовослужбовців направляються безпосередньо до посадових осіб, які мають право їх звільнення з військової служби. Наказ по особовому складу про звільнення цих військовослужбовців повинен бути виданий і доведений до територіального центру комплектування та соціальної підтримки за місцем взяття громадянина на військовий облік та до військової частини за місцем проходження військової служби в строки, що забезпечуватимуть вчасне здавання справ і посад і розрахунок військовослужбовців, а також виконання строків звільнення, визначених Президентом України.
8. Аналіз вказаних норм законодавства свідчить про те, що військовослужбовці, які проходять військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, військову службу за призовом осіб із числа резервістів в особливий період, звільняються з військової служби на підставах, визначених ст. 26 Закону № 2232-XII.
9. Так, згідно з пп. «г» п. 2 ч. 4 ст. 26 Закону № 2232-XII (у редакції станом на час виникнення спірних правовідносин) військовослужбовці, які проходять військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, військову службу за призовом осіб із числа резервістів в особливий період, звільняються з військової служби на підставах, під час дії воєнного стану: через сімейні обставини або з інших поважних причин, перелік яких визначається частиною дванадцятою цієї статті (якщо військовослужбовці не висловили бажання продовжувати військову службу).
Відповідно до ч. 12 ст. 26 Закону № 2232-XII військовослужбовці звільняються з військової служби через сімейні обставини або з інших поважних причин на підставі, зокрема, необхідності здійснювати постійний догляд за одним із своїх батьків чи батьків дружини (чоловіка), який є особою з інвалідністю I чи II групи, за умови відсутності інших членів сім`ї першого чи другого ступеня споріднення такої особи або якщо інші члени сім`ї першого чи другого ступеня споріднення самі потребують постійного догляду за висновком медико-соціальної експертної комісії чи лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я.
10. Звертаючись до суду позивач наголошував на не прийнятті позитивного для нього рішення по рапорту на звільнення останнього на підставі абз. 13 п. 3. ч. 12 ст. 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» та відповідно до підпункту «г» пункту 2 частини 4 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» згідно рапорту.
11. Оцінюючи спірні правовідносини, суд зазначає, що підставою відмови у звільненні позивача з військової служби відповідачем зазначено наявність у матері позивача іншого члена сім`ї першого ступеня споріднення — доньки ОСОБА_3 , яка на думку відповідача, може здійснювати постійний догляд за матір`ю, оскільки рапорту останнім не додано доказів на підтвердження того, що донька потребує постійного догляду за висновком медико-соціальної експертної комісії чи лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я».
Відповідно до положень пункту 4 Порядку роботи з рапортами військовослужбовців у системі Міністерства оборони України, затвердженого наказом Міністерства оборони України від 06 серпня 2024 року №531, «Якщо для прийняття рішення по суті рапорту недостатньо наданих військовослужбовцем інформації або документів, безпосередній або прямий командир (начальник) військовослужбовця, уповноважений приймати рішення стосовно порушеного в рапорті питання, може не погодити рапорт, зазначивши вичерпний перелік підстав та документів (копій документів), які необхідно додати до рапорту для вирішення його по суті».
Отже, спірним у правовідносинах даного спору фактично є відмова військової частини звільнити позивача зі служби. При цьому, відмовляючи в задоволенні рапорту про звільнення зі служби, відповідач керувався нормами Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», які (окрім іншого) передбачають, що таке звільнення у випадку позивача можливе тільки - якщо у матері останнього відсутні крім нього інші члени сім`ї першого чи другого ступеня споріднення.
Зокрема, нормами абз. 13 п. 3 ч. 12 ст. 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» визначено, що: під час дії воєнного стану військовослужбовці звільняються з військової служби через сімейні обставини або з інших поважних причин на таких підставах:
- необхідність здійснювати постійний догляд за одним із своїх батьків чи батьків дружини (чоловіка), який є особою з інвалідністю I чи II групи, за умови відсутності інших членів сім`ї першого чи другого ступеня споріднення такої особи або якщо інші члени сім`ї першого чи другого ступеня споріднення самі потребують постійного догляду за висновком медико-соціальної експертної комісії чи лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я.
Визначення поняття - осіб першого та другого ступеня споріднення в Законі України «Про військовий обов`язок і військову службу» не наведено.
Нормами Цивільного Кодексу України наведено в статтях 1261 та 1262 наведено поняття спадкоємців першої та другої черги.
Натомість, дослівне визначення осіб першого та другого ступеня спорідненості міститься в Податковому кодексі України, а саме підпунктом 14.1.263 пункту 14.1 статті 14 ПК визначено, що:
- членами сім`ї фізичної особи першого ступеня споріднення для цілей розділу IV цього Кодексу вважаються її батьки, її чоловік або дружина, діти такої фізичної особи, у тому числі усиновлені.
- членами сім`ї фізичної особи другого ступеня споріднення для цілей розділу IV цього Кодексу вважаються її рідні брати та сестри, її баба та дід з боку матері і з боку батька, онуки.
Отже, законодавець пов`язує можливість звільнення військовослужбовця не лише з наявністю у особи інвалідності та потребою у сторонньому догляді, а й з обов`язковим підтвердженням відсутності інших членів сім`ї першого чи другого ступеня споріднення, які можуть здійснювати такий догляд. 
Судом встановлено, що у матері позивача — ОСОБА_2 — наявна інша дитина, а саме донька ОСОБА_4 , яка є членом сім`ї першого ступеня споріднення. 
При цьому матеріали справи не містять належних та допустимих доказів того, що ОСОБА_4 сама потребує постійного стороннього догляду або об`єктивно позбавлена можливості здійснювати догляд за матір`ю.
Водночас, суд відхиляє посилання позивача на проживання сестри за кордоном, наявність у неї дозволу на проживання та працевлаштування у Федеративній Республіці Німеччина, а також виховання малолітньої дитини, оскільки зазначені обставини самі по собі не свідчать про неможливість здійснення догляду за матір`ю у розумінні положень статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу».
Суд враховує, що проживання особи за межами України є наслідком її особистого волевиявлення та не може автоматично ототожнюватися з юридичною чи фактичною відсутністю можливості виконання сімейного обов`язку щодо догляду за матір`ю. Однак, суд зазначає, що позивачем не надано доказів існування об`єктивних та непереборних перешкод для здійснення сестрою догляду за матір`ю, зокрема доказів неможливості повернення в Україну чи неможливості забезпечення догляду за матір`ю за місцем свого проживання за кордоном. Доводи позивача про те, що поняття «відсутність інших членів сім`ї» слід тлумачити як відсутність реальної можливості здійснювати догляд, не спростовують правомірності оскаржуваної відмови, оскільки у даному випадку позивачем не доведено існування саме об`єктивних обставин, які б виключали можливість здійснення такого догляду сестрою. 
Суд також звертає увагу також на те, що законодавець не визначав у вказаних вище нормативних актах норм, які б ставили в залежність особу наявністю фактичного чи безпосереднього знаходження особи першого чи другого ступеня споріднення по зареєстрованому місцю проживання разом з особою яка потребує постійного догляду. Натомість, законодавець імперативно визначив тільки обставину наявності в особи інших осіб першого чи другого ступеня споріднення.
Відтак, суд погоджується з аргументами відповідача про те, що позивачем належними та допустимими доказами не доведено факт відсутності інших членів сім`ї першого чи другого ступеня споріднення такої особи або якщо інші члени сім`ї першого чи другого ступеня споріднення самі потребують постійного догляду за висновком медико-соціальної експертної комісії чи лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я.
12. Проаналізувавши наведе вище в сукупності в контексті встановлених обставин у справі, суд дійшов висновку, що законні підстави для звільнення позивача з військової служби на підставі поданого рапорту з додатками відсутні, а дії та рішення відповідача узгоджуються з вимогами чинного законодавства та не порушують прав позивача.
13. Суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), що міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). (ст. 90 КАС України).
14. Системний аналіз наведеного вище дає підстави дійти висновку, що дії відповідача правомірні та узгоджуються з вимогами встановленими частиною другою статті 19 Конституції України та частиною другою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, а тому, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень законодавства України та доказів, наявних у матеріалах справи, адміністративний позов задоволенню не підлягає.
РОЗПОДІЛ СУДОВИХ ВИТРАТ.
1. Відповідно до частини 1 статті 139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
2. Враховуючи те, що в задоволенні адміністративного позову відмовлено, суд не вирішує питання про розподіл судових витрат в частині стягнення з суб`єкта владних повноважень. 
Керуючись статтями 241 - 246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд- 

В И Р І Ш И В:
1. У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 , про визнання відмови протиправною та зобов`язання вчинити певні дії - відмовити повністю. 
2. Розподіл судових витрат не здійснюється. 

У відповідності до статей 255, 293, 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України рішення може бути оскаржене до Сьомого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його складання. 
Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. 

Повне найменування учасників процесу:
Позивач - ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , код РНОКПП: НОМЕР_4 );
Відповідач - Військова частина НОМЕР_1 ( АДРЕСА_2 , код ЄДРПОУ: НОМЕР_5 ).

Суддя О.В. Боднарюк