КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД  	

Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
18 травня 2026 року м.Київ № 640/9817/19
Київський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Головенка О.Д., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами (в порядку письмового провадження) адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління Державної податкової служби України у місті Києві про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень,
в с т а н о в и в:
ОСОБА_1 звернувся до Окружного адміністративного суду міста Києва із позовною заявою до Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві, в якому просить визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення від 20.03.2019 № 0011811-1310-2655, № 0013869-1310-2655, № 0011803-1310-2655, № 0011804-1310-2655, № 0011805-1310-2655, № 0011806-1310-2655, № 0011815-1310-2655, № 0011814-1310-2655, № 0011807-1310-2655, № 0011810-1310-2655, № 0011801-1310-2655, № 0011817-1310-2655, № 0011818-1310-2655, № 0011820-1310-2655, № 0011812-1310-2655, № 0011816-1310-2655, № 0011802-1310-2655 в частині нарахування ОСОБА_1 податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, за 2016 та 2017 роки.
Ухвалою Окружного адміністративного суду у місті Києві від 25.06.2019 справу прийнято до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін та проведення судового засідання за наявними у справі матеріалами.
Ухвалою Окружного адміністративного суду у місті Києві від 09.02.2022 замінено відповідача Головне управління Державної фіскальної служби України у м. Києві (04116, м. Київ, вул. Шолуденка 33/19; код ЄДРПОУ 39439980) на його правонаступника Головне управління Державної податкової служби у м. Києві (04655, м. Київ, вул. Шолуденка, буд. 33/19; код ЄДРПОУ ВП 44116011).
15.12.2022 набрав чинності Закон України від 13.12.2022 № 2825-IX Про ліквідацію Окружного адміністративного суду міста Києва та утворення Київського міського окружного адміністративного суду.
Відповідно до абзаців 1-3 п. 2 Прикінцевих та перехідних положень зазначеного закону Окружний адміністративний суд міста Києва припиняє здійснення правосуддя, а до початку роботи Київського міського окружного адміністративного суду справи, підсудні окружному адміністративному суду, територіальна юрисдикція якого поширюється на місто Київ, розглядаються та вирішуються Київським окружним адміністративним судом.
Відтак, розгляд зазначеної справи підпадає під територіальну юрисдикцію Київського окружного адміністративного суду.
Відповідно до Протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями, головуючим суддею у даній справі визначено суддю Головенка О.Д.
Ухвалою від 21.12.2023 прийнято до провадження дану адміністративну справу та постановлено розгляд справи здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення та (або) виклику учасників справи та проведення судового засідання на підставі наявних у ній матеріалів. 
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 05.04.2019 позивачем отримано від ГУ ДФС у м. Києві податкові повідомлення-рішення від 20.03.2019 про визначення сум грошових зобов`язань з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, за 2016– 2018 роки щодо належних йому об`єктів нерухомого майна.
Позивач зазначає, що спірні податкові повідомлення-рішення в частині нарахування податку за 2016 та 2017 роки прийняті з порушенням строків, визначених п.п. 266.7.2 п. 266.7 ст. 266 Податкового кодексу України (далі – ПК України), оскільки такі податкові повідомлення-рішення фізичним особам мали бути надіслані до 1 липня року, що настає за базовим податковим періодом. Крім того, позивач вказує, що окремі суми податку були нараховані повторно за той самий період та щодо тих самих об`єктів нерухомості, за якими податкові зобов`язання ним уже були сплачені на підставі раніше надісланих податкових повідомлень-рішень.
Також позивач посилається на те, що контролюючим органом неправильно визначено розмір податкових зобов`язань, зокрема без урахування належної йому частки у праві спільної часткової власності на окремі об`єкти нерухомого майна, а також із застосуванням ставок податку, які, на думку позивача, не підлягали застосуванню у відповідних податкових періодах з огляду на вимоги п. 12.3.4 ст. 12 ПК України щодо строків офіційного оприлюднення рішень органів місцевого самоврядування.
У зв`язку із зазначеним позивач вважає спірні податкові повідомлення-рішення протиправними та такими, що підлягають скасуванню в частині нарахування податку на нерухоме майно за 2016 та 2017 роки.
Відповідачем подано відзив на позовну заяву, у якому останній проти задоволення позову заперечував та зазначав, що податкові повідомлення-рішення прийняті відповідно до вимог Податкового кодексу України на підставі даних Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та інформаційної системи «Податковий блок».
Відповідач посилався на те, що позивач є власником об`єктів житлової та нежитлової нерухомості, а тому є платником податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, у розумінні п.п. 266.1.1 п. 266.1 ст. 266 ПК України. При цьому контролюючим органом зазначено, що обчислення сум податку здійснено за місцем податкової адреси власника такої нерухомості відповідно до відомостей, наявних у контролюючого органу.
Крім того, відповідач зазначав, що позивач мав право звернутися до контролюючого органу із заявою про проведення звірки даних щодо об`єктів нерухомості, їх площі, часток у праві власності та нарахованих сум податку, однак станом на дату подання відзиву із відповідною заявою не звертався.
Позивачем подано до суду відповідь на відзив, у якій останній зазначив, що доводи відповідача не спростовують обставин, викладених у позовній заяві, та не підтверджують правомірності прийняття оскаржуваних податкових повідомлень-рішень.
Позивач вказував, що податкові повідомлення-рішення в частині нарахування податку за 2016 та 2017 роки прийняті з порушенням строків, встановлених п.п. 266.7.2 п. 266.7 ст. 266 ПК України. Крім того, позивач наголошував, що відповідачем неправильно визначено суми податкових зобов`язань, оскільки при їх обчисленні не враховано належні позивачу частки у праві спільної часткової власності на окремі об`єкти нерухомості, а також застосовано підвищені ставки податку, які відповідно до вимог ст. 12 Податкового кодексу України мали застосовуватись лише з наступного бюджетного періоду.
Також позивач зазначав, що відповідачем допущено повторне нарахування податку за одні й ті самі об`єкти нерухомості та за той самий податковий період без скасування раніше надісланих і вже сплачених податкових повідомлень-рішень, чим, на думку позивача, порушено вимоги ст. 266 ПК України.
Окрім цього, позивач звертав увагу суду на те, що звернення платника податку із заявою про проведення звірки відповідно до п.п. 266.7.3 п. 266.7 ст. 266 ПК України є його правом, а не обов`язком, при цьому саме на контролюючий орган покладається обов`язок правильного обчислення суми податку. Позивач також зазначав, що ним неодноразово подавались до ГУ ДФС у м. Києві заяви щодо проведення звірки, скасування податкових повідомлень-рішень та повернення надміру сплачених сум податку, однак відповідачем належного перерахунку здійснено не було.
Розглянувши подані документи і матеріали, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, оглянувши письмові докази, які були надані, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.
ОСОБА_1 є платником податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, що підтверджується наявними у матеріалах справи інформаційними довідками з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.
20.03.2019 Головним управлінням ДФС у м. Києві сформовано податкові повідомлення-рішення щодо визначення позивачу податкових зобов`язань з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, за 2016– 2018 роки.
Так, податковим повідомленням-рішенням № 0011811-1310-2655 позивачу визначено податкові зобов`язання: за 2018 рік у сумі 7 086,08 грн, за 2017 рік у сумі 6 090,56 грн та за 2016 рік у сумі 2 622,75 грн.
Податковим повідомленням-рішенням № 0013869-1310-2655 позивачу визначено податкові зобов`язання: за 2018 рік у сумі 340,65 грн, за 2017 рік у сумі 2 928,00 грн та за 2016 рік у сумі 1 260,87 грн.
Податковим повідомленням-рішенням № 0011803-1310-2655 позивачу визначено податкові зобов`язання: за 2018 рік у сумі 6 844,47 грн та за 2017 рік у сумі 1 470,72 грн.
Податковим повідомленням-рішенням № 0011804-1310-2655 позивачу визначено податкові зобов`язання: за 2018 рік у сумі 17 475,46 грн, за 2017 рік у сумі 15 020,48 грн та за 2016 рік у сумі 6 468,19 грн.
Податковим повідомленням-рішенням № 0011805-1310-2655 позивачу визначено податкові зобов`язання: за 2018 рік у сумі 248,79 грн, за 2017 рік у сумі 213,84 грн та за 2016 рік у сумі 30,69 грн.
Податковим повідомленням-рішенням № 0011806-1310-2655 позивачу визначено податкові зобов`язання: за 2018 рік у сумі 1 323,19 грн, за 2017 рік у сумі 1 137,36 грн та за 2016 рік у сумі 163,26 грн.
Податковим повідомленням-рішенням № 0011815-1310-2655 позивачу визначено податкові зобов`язання: за 2018 рік у сумі 2 161,09 грн, за 2017 рік у сумі 1 857,28 грн та за 2016 рік у сумі 733,27 грн.
Податковим повідомленням-рішенням № 0011814-1310-2655 позивачу визначено податкові зобов`язання: за 2018 рік у сумі 29 972,68 грн, за 2017 рік у сумі 25 761,92 грн та за 2016 рік у сумі 11 101,17 грн.
Податковим повідомленням-рішенням № 0011807-1310-2655 позивачу визначено податкові зобов`язання: за 2018 рік у сумі 17 254,32 грн, за 2017 рік у сумі 14 830,40 грн та за 2016 рік у сумі 1 596,58 грн.
Податковим повідомленням-рішенням № 0011810-1310-2655 позивачу визначено податкові зобов`язання: за 2018 рік у сумі 4 444,29 грн, за 2017 рік у сумі 3 819,84 грн та за 2016 рік у сумі 1 644,92 грн.
Податковим повідомленням-рішенням № 0011801-1310-2655 позивачу визначено податкові зобов`язання: за 2018 рік у сумі 1 642,06 грн, за 2017 рік у сумі 1 411,36 грн та за 2016 рік у сумі 607,77 грн.
Податковим повідомленням-рішенням № 0011817-1310-2655 позивачу визначено податкові зобов`язання: за 2018 рік у сумі 981,80 грн, за 2017 рік у сумі 1 054,72 грн та за 2016 рік у сумі 454,19 грн.
Податковим повідомленням-рішенням № 0011818-1310-2655 позивачу визначено податкові зобов`язання: за 2018 рік у сумі 4 600,42 грн, за 2017 рік у сумі 3 954,24 грн та за 2016 рік у сумі 1 702,79 грн.
Податковим повідомленням-рішенням № 0011820-1310-2655 позивачу визначено податкові зобов`язання: за 2018 рік у сумі 1 936,27 грн, за 2017 рік у сумі 1 664,00 грн та за 2016 рік у сумі 716,70 грн.
Податковим повідомленням-рішенням № 0011812-1310-2655 позивачу визначено податкові зобов`язання: за 2018 рік у сумі 2 483,69 грн, за 2017 рік у сумі 2 134,72 грн та за 2016 рік у сумі 919,26 грн.
Податковим повідомленням-рішенням № 0011816-1310-2655 позивачу визначено податкові зобов`язання: за 2018 рік у сумі 2 995,25 грн, за 2017 рік у сумі 2 574,40 грн та за 2016 рік у сумі 1 108,60 грн.
Податковим повідомленням-рішенням № 0011802-1310-2655 позивачу визначено податкові зобов`язання: за 2018 рік у сумі 6 865,21 грн, за 2017 рік у сумі 5 888,00 грн та за 2016 рік у сумі 2 535,52 грн.
Податковим повідомленням-рішенням № 0011813-1310-2655 позивачу визначено податкові зобов`язання: за 2018 рік у сумі 4 769,16 грн, за 2017 рік у сумі 6 019,20 грн та за 2016 рік у сумі 2 529,01 грн.
Позивач зазначає та відповідачем не спростовано, що до вказаних податкових повідомлень-рішень не було додано розрахунків податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, за відповідні податкові періоди 2016– 2018 років.
Разом із тим, під час розгляду даної справи відповідачем до суду разом із письмовими поясненнями надано розрахунки податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, щодо об`єктів нерухомого майна позивача за 2016– 2018 роки.
Із наданих відповідачем розрахунків вбачається, що податкові зобов`язання були визначені позивачу щодо об`єктів нерухомого майна, розташованих, зокрема, за адресами: АДРЕСА_1 ; вул. Мечникова, буд. 10-Б, м. Дніпропетровськ; вул. Ємільчинська, буд. 11, с. Середи, Житомирська область; вул. Січових Стрільців, буд. 48, м. Івано-Франківськ; вул. Удитинська, б/н, с. Погреби, Київська область; АДРЕСА_2 ; вул. Ентузіастів, буд. 97, м. Київ; вул. Опільського, буд. 1, м. Тернопіль; вул. Оноре де Бальзака, буд. 4, м. Київ; вул. Головна, буд. 265-В, м. Чернівці; вул. Прорізна, буд. 6, м. Київ; вул. Заводська, буд. 7, м. Львів; вул. Червоної Калини, буд. 64, м. Львів.
Разом із тим, згідно з інформаційними довідками з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно № 162420760, № 168284308, № 168895043, сформованими 05.04.2019, а також інформаційними довідками № 168284270 від 28.05.2019, № 16894921 від 01.06.2019 та № 168284483 від 28.05.2019, не всі об`єкти нерухомого майна належать позивачу на праві одноособової приватної власності.
Зокрема, частина об`єктів нерухомого майна належить позивачу на праві спільної часткової власності.
Так, позивачу належить 33/100 частки будівлі медпункту корпусу №25 літ. Д-1 загальною площею 557,1 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 . Право власності зареєстроване 21.10.2016 на підставі договору купівлі-продажу №2788 від 21.10.2016.
Також позивачу належить 33/100 частки будівлі медпункту корпусу №20 літ. Ж-1 загальною площею 27,0 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 . Право власності зареєстроване 21.10.2016 на підставі договору купівлі-продажу №2788 від 21.10.2016.
Крім того, позивачу належить 33/100 частки будівлі корпусу №24 літ. Г-2 загальною площею 1422,4 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 . Право власності зареєстроване 21.10.2016 на підставі договору купівлі-продажу №2788 від 21.10.2016.
Позивачу також належить 33/100 частки будівлі корпусу №22 літ. В-2 загальною площею 1404,4 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 . Право власності зареєстроване 21.10.2016 на підставі договору купівлі-продажу №2788 від 21.10.2016.
Окрім зазначеного, позивачу належить 33/100 частки інших нежитлових приміщень №60, 61, 62, 63, 64, 65, 66, 67, 68 загальною площею 175,9 кв.м., розташованих за адресою: АДРЕСА_3 . Право власності зареєстроване 16.02.2016 на підставі договору купівлі-продажу нежитлових приміщень №1172 від 16.02.2016.
Також позивачу належить 1/2 частки нежитлової будівлі — церкви загальною площею 183 кв.м., розташованої за адресою: АДРЕСА_4 . Право власності зареєстроване 06.04.2007 на підставі свідоцтва про право власності серії НОМЕР_1 від 16.03.2007, виданого виконавчим комітетом Середівської сільської ради.
Суд звертає увагу, що податковим повідомленням-рішенням № 0011811-1310-2655 від 20.03.2019 позивачу визначено податкові зобов`язання з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, щодо об`єкта нерухомого майна, розташованого за адресою: АДРЕСА_5 , у тому числі за 2017 рік у сумі 6 090,56 грн.
Разом із тим, із наданих до матеріалів справи копій податкових повідомлень-рішень від 06.11.2018 вбачається, що ГУ ДФС у м. Києві вже визначало позивачу податкові зобов`язання з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, за 2017 рік щодо зазначеного об`єкта нерухомого майна у м. Тернополі.
Матеріалами справи також підтверджується, що визначена податковим повідомленням-рішенням від 06.11.2018 сума податкового зобов`язання була сплачена позивачем 03.12.2018, що підтверджується платіжним дорученням №3 від 03.12.2018.
Податковими повідомленнями-рішеннями № 0011803-1310-2655, № 0011804-1310-2655, № 0011805-1310-2655, № 0011806-1310-2655 та № 0011815-1310-2655 від 20.03.2019 позивачу визначено податкові зобов`язання з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, за 2016– 2018 роки щодо часток у нежитлових приміщеннях, розташованих за адресою: АДРЕСА_2 , а саме:
податковим повідомленням-рішенням № 0011803-1310-2655 - за 2017 рік у сумі 1 470,72 грн та за 2018 рік у сумі 6 844,47 грн; 
податковим повідомленням-рішенням № 0011804-1310-2655 - за 2016 рік у сумі 6 468,19 грн, за 2017 рік у сумі 15 020,48 грн та за 2018 рік у сумі 17 475,46 грн; 
податковим повідомленням-рішенням № 0011805-1310-2655 - за 2016 рік у сумі 30,69 грн, за 2017 рік у сумі 213,84 грн та за 2018 рік у сумі 248,79 грн; 
податковим повідомленням-рішенням № 0011806-1310-2655 - за 2016 рік у сумі 163,26 грн, за 2017 рік у сумі 1 137,36 грн та за 2018 рік у сумі 1 323,19 грн; 
податковим повідомленням-рішенням № 0011815-1310-2655 - за 2016 рік у сумі 733,27 грн, за 2017 рік у сумі 1 857,28 грн та за 2018 рік у сумі 2 161,09 грн.
Разом із тим, матеріалами справи підтверджується, що ГУ ДФС у м. Києві раніше вже визначались позивачу податкові зобов`язання за 2017 рік щодо вказаних об`єктів нерухомого майна у м. Львові, зокрема:
податковим повідомленням-рішенням від 25.06.2018 № 0100496-1310-2655 на суму 15 970,20 грн; 
податковим повідомленням-рішенням від 25.06.2018 № 0100500-1310-2655 на суму 40 259,47 грн; 
податковим повідомленням-рішенням від 05.11.2018 № 0128335-1310-2655 на суму 576,00 грн; 
податковим повідомленням-рішенням від 05.11.2018 № 0128336-1310-2655 на суму 3 063,47 грн.
При цьому, як вбачається зі змісту вказаних податкових повідомлень-рішень та платіжних документів, сплата визначених сум податкових зобов`язань здійснювалась на рахунки Управління державної казначейської служби України у Франківському районі м. Львова Львівської області за кодом бюджетної класифікації 18010300 - податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, сплачений фізичними особами, які є власниками об`єктів нежитлової нерухомості.
Матеріалами справи також підтверджується сплата позивачем визначених податковими повідомленнями-рішеннями сум, а саме: 19.07.2018 сплачено 15 970,20 грн та 40 775,47 грн, а 04.03.2019 - 576,00 грн та 3 063,47 грн, що підтверджується наявними у матеріалах справи платіжними дорученнями.
Таким чином, судом установлено, що податковими повідомленнями-рішеннями від 20.03.2019 контролюючим органом повторно визначено позивачу податкові зобов`язання за 2017 рік щодо об`єктів нерухомого майна, розташованих у АДРЕСА_2 , за які податкові зобов`язання вже були визначені раніше та сплачені позивачем.
06.12.2018 позивач звернувся із письмовою заявою до Залізничного управління ГУ ДФС у Львівській області щодо проведення перерахунку податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, за об`єктами нерухомості, розташованими за адресою: АДРЕСА_2 .
У зазначеній заяві позивач повідомив про отримання податкових повідомлень-рішень від 25.06.2018 № 0100497-1310-2655, № 0100496-1310-2655 та № 0100500-1310-2655 на суми 40 775,47 грн, 15 970,20 грн та 40 259,47 грн відповідно, а також податкових повідомлень-рішень від 05.11.2018 №0128336-1310-2655 та № 0128335-1310-2655 на суми 3 063,47 грн та 576,00 грн відповідно.
Позивач зазначав, що вказані податкові повідомлення-рішення сформовані без урахування належної йому частки у праві власності на нерухоме майно, оскільки йому належить лише 33/100 частки відповідних об`єктів нерухомості.
У зв`язку із зазначеним позивач просив провести перерахунок податку відповідно до належної йому частки у праві власності, надати нові податкові повідомлення-рішення та повернути надмірно сплачені кошти.
21 грудня 2018 року позивач звернувся з листом до ДПІ у Печерському районі ГУ ДФС у місті Києві, у якому просив скасувати податкові повідомлення-рішення від 25.06.2018 № 0100497-1310-2655, № 0100496-1310-2655 та № 0100500-1310-2655; здійснити перерахунок податку на нерухоме майно відповідно до належної йому частки; повідомити Залізничне управління ГУ ДФС у Львівській області про необхідність повернення надмірно сплачених коштів; провести перерахунок та надати нові податкові повідомлення-рішення за податковими повідомленнями-рішеннями від 05.11.2018 № 0128336-1310-2655 та №0128335-1310-2655. 
27 лютого 2019 року позивач повторно звернувся до ГУ ДФС у місті Києві зі скаргою, у якій зазначив, що відповіді на попередні звернення ним отримано не було.
У зазначеній скарзі позивач повторно просив скасувати податкові повідомлення-рішення від 25.06.2018 № 0100497-1310-2655, № 0100496-1310-2655 та № 0100500-1310-2655, провести перерахунок податку відповідно до належної йому частки у праві власності, повідомити Залізничне управління ГУ ДФС у Львівській області про необхідність повернення надмірно сплачених коштів, а також провести перерахунок за податковими повідомленнями-рішеннями від 05.11.2018 № 0128336-1310-2655 та № 0128335-1310-2655.
Листом ГУ ДФС у місті Києві № 41569/В/26-15-13-10-22 від 27.03.2019 позивача повідомлено, що за результатами оновлення інформації ІТС «Податковий блок» та на підставі наданих документів податкові повідомлення-рішення від 05.11.2018 № 0128334-1310-2655, № 0128335-1310-2655, № 0128336-1310-2655, № 0128340-1310-2655 та від 25.06.2018 № 0100494-1310-2655, № 0100496-1310-2655, № 0100497-1310-2655, № 0100500-1310-2655 вважаються відкликаними. Також у зазначеному листі повідомлено про формування нових податкових повідомлень-рішень від 20.03.2019.
11.04.2019 представник позивача звернувся до ГУ ДФС у місті Києві із заявою про проведення звірки даних та скасування податкового повідомлення-рішення № 0011813-1310-2655 від 20.03.2019, у якій зазначалося, що вказаним податковим повідомленням-рішенням позивачу визначено податкове зобов`язання щодо об`єкта нерухомості за адресою: АДРЕСА_6 , хоча позивач не є та ніколи не був власником зазначеного об`єкта нерухомості.
25.04.2019 ГУ ДФС у місті Києві листом № 55286/В/26-15-13-10-22 повідомило позивача про те, що податкове повідомлення-рішення № 0011813-1310-2655 від 20.03.2019 на суму 13 317,37 грн вважається відкликаним.
16.04.2019 представник позивача звернувся до ГУ ДФС у місті Києві із заявою про скасування податкових повідомлень-рішень та повернення сум надмірно сплачених податків. У зазначеній заяві представник позивача просив уточнити інформацію щодо скасування податкових повідомлень-рішень від 25.06.2018 № 0100496-1310-2655, № 0100497-1310-2655 та № 0100500-1310-2655, а також скласти та подати до органу казначейського обслуговування висновок про повернення надмірно сплачених коштів у загальному розмірі 102 640,60 грн.
21.05.2019 представник позивача повторно звернувся до ГУ ДФС у місті Києві із заявою про скасування податкових повідомлень-рішень та повернення сум надмірно сплачених податків. У зазначеній заяві представник позивача зазначив, що станом на 21.05.2019 відповіді або рішення щодо повернення надмірно сплачених коштів позивачем отримано не було, а надмірно сплачені кошти повернуті не були.
Не погоджуючись із оскаржуваними ріщеннями контролюючого органу, позивач звернувся до суду з даним адміністративним позовом.
Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає наступне.
Частиною 2 ст. 19 Конституції України, встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах та у спосіб визначений Конституцією та законами України.
Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства регулює та визначає ПК України.
Відповідно до п.п. 265.1.1 п. 265.1 ст. 265 ПК України податок на майно складається з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки.
Згідно п.п. 266.1.1 п. 266.1 ст. 266 ПК України, платниками податку є фізичні та юридичні особи, в тому числі нерезиденти, які є власниками об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості.
Підпунктом 266.2.1 п. 266.2 ст. 266 ПК України встановлено, що об`єктом оподаткування є об`єкт житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі його частка.
Згідно з п.п. 14.1.129-1 п. 14.1 ст. 14 ПК України до об`єктів нежитлової нерухомості відносяться будівлі, приміщення, що не віднесені відповідно до законодавства до житлового фонду. У нежитловій нерухомості виділяють:
будівлі готельні - готелі, мотелі, кемпінги, пансіонати, ресторани та бари, туристичні бази, гірські притулки, табори для відпочинку, будинки відпочинку;
будівлі офісні - будівлі фінансового обслуговування, адміністративно-побутові будівлі, будівлі для конторських та адміністративних цілей;
будівлі торговельні - торгові центри, універмаги, магазини, криті ринки, павільйони та зали для ярмарків, станції технічного обслуговування автомобілів, їдальні, кафе, закусочні, бази та склади підприємств торгівлі й громадського харчування, будівлі підприємств побутового обслуговування;
гаражі - гаражі (наземні й підземні) та криті автомобільні стоянки;
будівлі промислові та склади;
будівлі для публічних виступів (казино, ігорні будинки);
господарські (присадибні) будівлі - допоміжні (нежитлові) приміщення, до яких належать сараї, хліви, гаражі, літні кухні, майстерні, вбиральні, погреби, навіси, котельні, бойлерні, трансформаторні підстанції тощо;
інші будівлі.
Відповідно до п.п. 266.3.1 п. 266.3 ст. 266 ПК України, базою оподаткування є загальна площа об`єкта житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі його часток.
Згідно п.п. 266.3.2 п. 266.3 ст. 266 ПК України база оподаткування об`єктів житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі їх часток, які перебувають у власності фізичних осіб, обчислюється контролюючим органом на підставі даних Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, що безоплатно надаються органами державної реєстрації прав на нерухоме майно та/або на підставі оригіналів відповідних документів платника податків, зокрема документів на право власності.
Положеннями п.п. 266.5.1 п. 266.5 ст. 266 ПК України визначено, що ставки податку для об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості, що перебувають у власності фізичних та юридичних осіб, встановлюються за рішенням сільської, селищної, міської ради або ради об`єднаних територіальних громад, що створені згідно із законом та перспективним планом формування територій громад, залежно від місця розташування (зональності) та типів таких об`єктів нерухомості у розмірі, що не перевищує 1,5 відсотка розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня звітного (податкового) року, за 1 квадратний метр бази оподаткування.
Відповідно до п.п. 266.7.1 п. 266.7 ст. 266 ПК України, обчислення суми податку з об`єкта/об`єктів житлової нерухомості, які перебувають у власності фізичних осіб, здійснюється контролюючим органом за місцем податкової адреси (місцем реєстрації) власника такої нерухомості у такому порядку: а) за наявності у власності платника податку одного об`єкта житлової нерухомості, в тому числі його частки, податок обчислюється, виходячи з бази оподаткування, зменшеної відповідно до підпунктів а або б п.п. 266.4.1 п. 266.4 цієї статті, та відповідної ставки податку; б) за наявності у власності платника податку більше одного об`єкта житлової нерухомості одного типу, в тому числі їх часток, податок обчислюється виходячи із сумарної загальної площі таких об`єктів, зменшеної відповідно до підпунктів а або б п.п. 266.4.1 п. 266.4 цієї статті, та відповідної ставки податку; в) за наявності у власності платника податку об`єктів житлової нерухомості різних видів, у тому числі їх часток, податок обчислюється виходячи із сумарної загальної площі таких об`єктів, зменшеної відповідно до п.п. в п.п. 266.4.1 п. 266.4 цієї статті, та відповідної ставки податку; г) сума податку, обчислена з урахуванням п.п. б і в цього підпункту, розподіляється контролюючим органом пропорційно до питомої ваги загальної площі кожного з об`єктів житлової нерухомості.
Обчислення суми податку з об`єкта/об`єктів нежитлової нерухомості, які перебувають у власності фізичних осіб, здійснюється контролюючим органом за місцем податкової адреси (місцем реєстрації) власника такої нерухомості виходячи із загальної площі кожного з об`єктів нежитлової нерухомості та відповідної ставки податку.
Пунктом 58.1.1 п. 58.1 ст. 58 ПК України визначає, що податкове повідомлення-рішення містить:суму та підставу для визначення (нарахування/зменшення) грошового зобов`язання та/або податкового зобов`язання, що повинен сплатити платник податків, та/або суму та підставу для зменшення бюджетного відшкодування та/або зменшення від`ємного значення об`єкта оподаткування податком на прибуток або від`ємного значення суми податку на додану вартість, та/або зменшення податку на доходи фізичних осіб, задекларованого до повернення з бюджету, зокрема при використанні права на податкову знижку, та/або збільшення/зменшення суми податкових зобов`язань, заявленої у податковій декларації, або суми податкового кредиту, заявленої у податковій декларації з податку на додану вартість, та посилання на норми цього Кодексу та/або іншого закону, контроль за виконанням якого покладено на контролюючі органи, відповідно до яких здійснено їх розрахунок; попередження про необхідність складення та реєстрації в Єдиному реєстрі податкових накладних податкової накладної/розрахунку коригування до неї або про необхідність виправлення помилок, допущених під час зазначення реквізитів податкової накладної (у випадках, передбачених цим Кодексом); граничні строки сплати грошового зобов`язання та/або строки виправлення платником податків показників податкової звітності та/або реєстрації в Єдиному реєстрі податкових накладних податкової накладної/розрахунку коригування до неї або виправлення помилок, допущених під час зазначення реквізитів податкової накладної;попередження про наслідки невиконання податкового повідомлення-рішення в установлений строк; граничні строки, передбачені цим Кодексом для оскарження податкового повідомлення-рішення. У податковому повідомленні-рішенні зазначається або додається до нього детальний розрахунок податкового зобов`язання (за наявності) та штрафних фінансових санкцій.
Відповідно до п. 102.1 ст. 102 ПК України з місцевих податків та/або зборів, за якими передбачено подання річної податкової декларації, контролюючий орган, крім випадків, визначених п. 102.2 цієї статті, має право за результатами перевірки самостійно визначити суму грошових зобов`язань, у разі виявлення ним за результатами перевірки заниження суми визначеного платником податків податкового зобов`язання з цих податків, не пізніше закінчення 1095 дня, що настає за останнім днем граничного строку сплати цих податків, визначених відповідними розділами цього Кодексу.
Відповідно до ч. 1 ст. 69 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» органи місцевого самоврядування відповідно до Податкового кодексу України встановлюють місцеві податки і збори. Місцеві податки і збори зараховуються до відповідних місцевих бюджетів у порядку, встановленому Бюджетним кодексом України з урахуванням особливостей, визначених ПК України.
Із розрахунків сум податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, за 2017 рік, складених ГУ ДФС у м. Києві при формуванні податкових повідомлень-рішень, судом встановлено, що щодо об`єктів нежитлової нерухомості, розташованих за адресою: м. Львів, вул. Смаль-Стоцького, 13, контролюючим органом застосовано ставки податку у розмірі 1 % та 0,75 % мінімальної заробітної плати залежно від зони розташування об`єкта.
Разом із тим, судом встановлено, що ухвалою Львівської міської ради № 4269 від 29.01.2015 затверджено Положення про податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, яким для об`єктів другої зони встановлено ставку у розмірі 0,75 % мінімальної заробітної плати, а для об`єктів третьої зони - 0,5 % мінімальної заробітної плати.
У подальшому ухвалою Львівської міської ради №782 від 14.07.2016 внесено зміни до зазначених ставок, зокрема для об`єктів другої зони ставку збільшено до 1 % мінімальної заробітної плати. Разом із тим, вказане рішення офіційно оприлюднене лише 22.07.2016.
Крім того, ухвалою Львівської міської ради № 1469 від 09.02.2017 викладено у новій редакції розділ 6 Положення про податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, та встановлено ставки податку для об`єктів другої зони - 1 % мінімальної заробітної плати, для об`єктів третьої зони - 0,75 % мінімальної заробітної плати.
Відповідно до п.п. 12.3.4 п. 12.3 ст. 12 ПК України рішення про встановлення місцевих податків та зборів офіційно оприлюднюється відповідним органом місцевого самоврядування до 15 липня року, що передує бюджетному періоду, в якому планується застосування відповідних ставок податку. В іншому разі норми такого рішення застосовуються не раніше початку бюджетного періоду, що настає за плановим періодом.
З огляду на наведене, суд дійшов висновку, що у 2017 році щодо спірних об`єктів нерухомості підлягали застосуванню ставки податку, визначені ухвалою Львівської міської ради № 4269 від 29.01.2015, а саме: для об`єктів другої зони - 0,75 % мінімальної заробітної плати, для об`єктів третьої зони - 0,5 % мінімальної заробітної плати.
Таким чином, при визначенні сум податкових зобов`язань контролюючим органом безпідставно застосовано підвищені ставки податку, що призвело до неправильного визначення суми податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки.
Судом встановлено, що податковим повідомленням-рішенням ГУ ДФС у м. Києві № 0013869-1310-2655 від 20.03.2019 позивачу визначено податкове зобов`язання з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, щодо об`єкта нерухомого майна, розташованого за адресою: Житомирська область, Ємільчинський район, с. Середи, вул. Ємільчинська, буд. 11.
Разом із тим, із матеріалів справи вбачається, що при визначенні суми податкового зобов`язання відповідачем застосовано ставку податку у розмірі 0,5 % мінімальної заробітної плати, тоді як підлягала застосуванню ставка у розмірі 0,1 % мінімальної заробітної плати.
При цьому відповідачем не надано належних та допустимих доказів на підтвердження правильності застосованої ставки податку та визначення суми податкового зобов`язання за вказаним об`єктом нерухомого майна.
Судом також встановлено, що податковим повідомленням-рішенням ГУ ДФС у м. Києві № 0011817-1310-2655 від 20.03.2019 позивачу визначено податкове зобов`язання з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, щодо об`єкта нерухомого майна, розташованого за адресою: м. Івано-Франківськ, вул. Січових Стрільців, буд. 48.
Разом із тим, із матеріалів справи вбачається, що при визначенні суми податкового зобов`язання відповідачем застосовано ставку податку у розмірі 1 % мінімальної заробітної плати, тоді як підлягала застосуванню ставка у розмірі 0,8 % мінімальної заробітної плати.
Водночас відповідачем не надано належних та допустимих доказів на підтвердження правильності застосованої ставки податку та визначення суми податкового зобов`язання за вказаним об`єктом нерухомого майна.
Суд наголошує, що рішенням від 22.11.2007 у справі Україна-Тюмень проти України у п. 49 Європейський суд з прав людини вказав, що найважливіша вимога статті 1 Протоколу полягає в тому, що будь-яке втручання публічної влади в право на мирне володіння майном має бути законним: друге речення першого пункту дозволяє позбавлення власності лише на умовах, передбачених законом, а другий пункт визнає, що держави мають право здійснювати контроль за користуванням майном шляхом введення в дію законів. У п. 55 зазначеного рішення надано тлумачення пропорційності втручання в право на мирне володіння майном та зазначив, що таке втручання повинно бути здійснено з дотриманням справедливого балансу між вимогами загального інтересу суспільства та захисту основоположних прав особи.
Суд враховує роз`яснення, що викладені у п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, відповідно до якого обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.
Цей же принцип знайшов свій вираз у низці рішень Європейського суду з прав людини, у яких ЄСПЛ неодноразово наголошував, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п. 1 ст. 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v. Spain); рішення у справі "Серявін та інші проти України").
Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Частиною 2 ст. 2 КАС України передбачено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.
У відповідності до ч. 2 ст. 73 КАС України предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.
Відповідно до ч. 1 та 2 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст. 78 цього Кодексу.
В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
За таких обставин, з урахуванням зазначеного, суд, на підставі наданих доказів в їх сукупності, системного аналізу положень законодавства України приходить до висновку, що адміністративний позов слід задовольнити частково.
Відповідно до ч. 3 ст. 139 КАС України при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору.
Позивачем за подання позовної заяви сплачено судовий збір у розмірі 768,40 грн, що підтверджується квитанцією від 31.05.2019 № N1EDI6188M.
Відтак, враховуючи. що позов задоволено частково на користь позивача слід присудити судові витрати зі сплати судового збору в розмірі 384,20 грн за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у Київській області.
Керуючись ст. 9, 14, 73 - 78, 90, 139, 143, 242- 246, 250, 255 КАС України, суд 
в и р і ш и в:
Адміністративний позов задовольнити частково.
Визнати протиправним та скасувати податкові повідомлення - рішення Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві від 20.03.2019 № 0011811-1310-2655, № 0011803-1310-2655, № 0011804-1310-2655, № 0011805-1310-2655, № 0011806-1310-2655, № 0011815-1310-2655, № 0011814-1310-2655, № 0011807-1310-2655, № 0013869-1310-2655, № 0011817-1310-2655, в частині нарахування ОСОБА_1 податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, за 2016 та 2017 роки.
В решті позовних вимог відмовити.
Стягнути на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Державної податкової служби у м. Києві (04655, м. Київ, вул. Шолуденка, буд. 33/19; код ЄДРПОУ ВП 44116011) судові витрати у розмірі 384 (триста вісімдесят чотири) грн. 20 коп.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
У разі оголошення судом лише вступної та резолютивної частини рішення, або розгляду справи в порядку письмового провадження, апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення.

Суддя Головенко О.Д.