ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
ПОСТАНОВА
Іменем України
09 червня 2026 року
м. Харків
справа № 639/3987/25
провадження № 22-ц/818/2147/26
Харківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:
головуючого судді: Тичкової О.Ю.,
суддів: Пилипчук Н.П.,Яцини В.Б.
учасники справи:
позивач – Комунальне підприємство «Харківводоканал»
відповідач – ОСОБА_1 
розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Новобаварського районного суду міста Харкова від 25 листопада 2025 року ухваленого у складі судді Марченка В.В., -
ВСТАНОВИВ:
В червні 2025 року КП «Харківводоканал» звернулось до суду з позовом до ОСОБА_1 в якому, з урахуванням зменшення позовних вимог, просить стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість за надання послуг з централізованого водопостачання і водовідведення у сумі 29 957, 23 грн. та витрати пов`язані з розглядом справи.
В обґрунтування своїх вимог позивач посилається на те, що відповідач є споживачами послуг з централізованого водопостачання та водовідведення. Однак в порушення приписів чинного законодавства свого обов`язку щодо проведення оплати за комунальні послуги з централізованого водопостачання та водовідведення не здійснюють, внаслідок чого у відповідача перед позивачем утворилась заборгованість в розмірі 29 957, 23 грн. з яких:
- 15 142, 87 грн. - за надані послуги з централізованого водопостачання за період з 01.07.2018 року по 30.04.2025 року;
- 11 268, 75 грн. - за надані послуги з централізованого водовідведення за період з 01.04.2016 року по 30.04.2025 року;
- 1 586, 62 грн. - за абонентське обслуговування за період з 01.04.2020 року по 30.04.2025 року;
- 1 031, 05 грн. - за обслуговування внутрішньобудинкових систем водопостачання за період з 01.04.2020 року по 30.04.2025 року;

- 927, 94 грн. - за обслуговування внутрішньобудинкових систем водовідведення за період з 01.04.2020 року по 30.04.2025 року.
Рішенням Новобаварського районного суду міста Харкова від 25 листопада 2025 позов КП «Харківводоканал» задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Комунального підприємства "Харківводоканал" заборгованість за послуги з централізованого водопостачання та водовідведення станом на 30.04.2025 року у сумі 23 242,33 грн, витрати по сплаті судового збору у розмірі 1 879,54 грн та витрати пов`язані з розглядом справи у розмірі 50,00 грн.
Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що відповідач є споживачаем послуг, які надаються КП «Харківводоканал», проте належним чином зобов`язання щодо оплати наданих послуг з водопостачання та водовідведення не виконав, що призвело до утворення заборгованості, яка підлягає стягненню у судовому порядку.
Апеляційна скарга обґрунтована тим що що суд першої інстанції безпідставно дійшов висновку про задоволенні позовних вимог при тому, що позивачем не надано належних доказів на підтвердження позовних вимог. Наданий позивачем розрахунок заборгованості не є належним доказом що підтверджує наявність боргу. Зазначає що тривалий час а саме з лютого 2022 року проживає за кордоном та не користується наданими послугами а отже в нього відсутній обов`язок сплати комунальних послуг. Крім того зазначає що позивачем пропущено строк позовної давності.
16.02.2026 року до суду надійшов відзив на апеляційну скаргу від представника позивача , в якому він заперечує проти задоволення апеляційної скарги, вважає рішення суду першої інстанції законним та обґрунтованим. Зазначає КП «Харківводоканал» як постачальник послуг здійснює свої обов`язки щодо водопостачання та водовідведення відповідно до діючого законодавства, а саме: Правил №690 від 05.07.2019, Закону України «Про житлово-комунальні послуги» , «Про комерційний облік теплової енергії та водопостачання» а також «Методики розподілу між споживачами обсягів спожитих у будівлі комунальних послуг №315 від 22.11.2018 року.
Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги в межах вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів уважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.
Згідно статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, лише якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.
У відповідності до частин 1-5 статті 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Зазначеним вимогам рішення суду першої інстанції відповідає в повній мірі.
Як встановлено судом та підтверджується матеріалами справи що відповідач – ОСОБА_1 є споживачем послуг з централізованого водопостачання та водовідведення, які надаються КП "Харківводоканал" за адресою: АДРЕСА_1 .
Облік нарахувань та оплат за вказані послуги здійснюються за абонентським особовим рахунком № НОМЕР_1 .
Внаслідок неповної та несвоєчасної оплати послуг з централізованого водопостачання і водовідведення, за відповідачем утворилась заборгованість по особовому рахунку № НОМЕР_1 в загальному розмірі 23242,33 грн., з яких заборгованість за надані послуги з централізованого водопостачання за період з 01 серпня 2018 року по 30 квітня 2025 року у розмірі 11195,26 грн.; заборгованість за надані послуги з централізованого водовідведення за період з 01 квітня 2016 року по 30 квітня 2025 року у розмірі 8501,46 гривень; заборгованість за абонентське обслуговування з 01 квітня 2020 року по 30 квітня 2025 року у розмірі 1586,62 гривень; заборгованість за обслуговування, поточний ремонт внутрішньо будинкових систем водопостачання з 01 квітня 2020 року по 30 квітня 2025 року у розмірі 1031,05 гривень; заборгованість за обслуговування, поточний ремонт внутрішньо будинкових систем водовідведення з 01 квітня 2020 року по 30 квітня 2025 року у розмірі 927,94 гривні що підтверджується розрахунком заборгованості по вищевказаному особовому рахунку, здійсненого КП «Харківводоканал».(а.с.121-126)
Відносини, що виникають у процесі надання та споживання житлово-комунальних послуг регулюються Законом України «Про житлово-комунальні послуги».
У відповідності до статті 5 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» до житлово-комунальних послуг належать комунальні послуги з централізованого водопостачання і водовідведення.
Статтею 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» визначено, що фізична або юридична особа, яка є власником (співвласником) нерухомого майна, або за згодою власника інша особа, яка користується об`єктом нерухомого майна і отримує житлово-комунальну послугу для власних потреб та з якою або від імені якої укладено відповідний договір про надання житлово-комунальної послуги є індивідуальним споживачем.
Згідно п. 5 ч. 2 ст. 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» індивідуальний споживач зобов`язаний оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами.
Пунктом 1 ч. 2 ст. 22 Закону України «Про питну воду та питне водопостачання» передбачено, що споживач зобов`язаний своєчасно вносити плату за використану питну воду відповідно до встановлених тарифів на послуги з централізованого водопостачання та водовідведення.
Відповідно до ст. 68 Житлового кодексу України наймач зобов`язаний своєчасно вносити квартирну плату та плату за комунальні послуги.
Згідно з ст. 64 ЖК України наймачі несуть рівні обов`язки по сплаті комунальних послуг, повнолітні члени сім`ї несуть солідарну з наймачем майнову відповідальність за зобов`язаннями, що випливають із зазначеного договору.
Основні засади організаційних, господарських відносин, що виникають у сфері надання та споживання житлово комунальних послуг між їхніми виробниками, виконавцями і споживачами, а також їхні права та обов`язки, регулюються Законом України «Про житлово-комунальні послуги» від 24 червня 2004 року N 1875-IV, який діяв на час виникнення спірних правовідносин.
Згідно статті 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» житлово-комунальні послуги - результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та перебування осіб у жилих і нежилих приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил; споживачем є фізична чи юридична особа, яка отримує або має намір отримати житлово-комунальну послугу; комунальні послуги - результат господарської діяльності, спрямованої на задоволення потреби фізичної чи юридичної особи у забезпеченні холодною та гарячою водою, водовідведенням, газо- та електропостачанням, опаленням, а також вивезення побутових відходів у порядку, встановленому законодавством.
Згідно зі статтею 1 3акону України «Про житлово-комунальні послуги» залежно від функціонального призначення житлово-комунальними послугами є, зокрема, комунальні послуги (централізоване постачання холодної та гарячої води, водовідведення, газо- та електропостачання, централізоване опалення, а також вивезення побутових відходів тощо).
Відповідно до ст. 19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах. Учасниками відносин у сфері житлово-комунальних послуг є: власник, споживач, виконавець, виробник.
Пунктом 1 частини 1 статті 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» передбачено право споживача одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору про надання житлово-комунальних послуг, при цьому такому праву прямо відповідає визначений п. 5 ч. 3 статті 20 цього Закону обов`язок споживача оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.
Пунктом 1 частини 2 статті 22 Закону України «Про питну воду та питне водопостачання» № 2918 від 10 січня 2002 року закріплено, що споживачі питної води зобов`язані своєчасно вносити плату за використану питну воду відповідно до встановлених тарифів на послуги централізованого водопостачання і водовідведення.
Згідно п. 18 «Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення», затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21 липня 2005 року № 630, (які діяли на час виникнення спірних правовідносин) розрахунковим періодом для оплати послуг є календарний місяць; плата за послуги вноситься не пізніше 20 числа місяця, що настає за розрахунковим.
Відповідно до п п. 1 п. 30 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21.07.2005 року № 630, споживач зобов`язаний оплачувати послуги в установлені договором строки.
Відповідно до Порядку обслуговування внутрішньобудинкових систем теплопостачання, водопостачання, водовідведення та постачання гарячої води, затвердженого Наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України від 15 серпня 2019 року № 219) технічне обслуговування складається з комплексу робіт, спрямованих на підтримку справності елементів систем чи завданих параметрів та режимів роботи обладнання внутрішньобудинкових систем за допомогою огляду, налагодження, регулювання і випробування систем, заміни швидкозношуваних елементів, заправки витратними матеріалами змащення тощо.
Обслуговування внутрішньобудинкових систем теплопостачання, водопостачання, водовідведення та постачання гарячої води багатоквартирного будинку (далі - внутрішньобудинкові системи) здійснюється виконавцем та включає комплекс робіт з технічного обслуговування та проведення поточного ремонту внутрішньобудинкових систем від зовнішньої поверхні стіни будинку до точки приєднання житлового (нежитлового) приміщення протягом усього періоду їх експлуатації.
Споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Відсутність договору про надання житлово-комунальних послуг сама по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі.
Такий висновок викладений у постанові Верховного Суду України від 20 квітня 2016 року у справі № 6-2951цс15 та є усталеним у практиці Верховного Суду, зокрема, підтриманий у постановах від 02 грудня 2020 року у справі № 761/48615/18-ц, провадження № 61-14819 св 20, від 09 червня 2021 року у справі № 303/7554/16-ц, провадження № 61-20523св19, від 28 липня 2021 року у справі № 554/7740/17, провадження № 61-13603св19.
Положеннями статті 526 ЦК України встановлено, що зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Згідно з статтею 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом (стаття 611 ЦК України).
З огляду на викладене, правовідносини, які склалися між КП «Харківводоканал» та відповідачами, як споживачами послуг, є грошовим зобов`язанням, в якому, серед інших прав і обов`язків сторін, на боржника покладено виключно певний цивільно-правовий обов`язок з оплати отриманих житлово-комунальних послуг, якому кореспондує право вимоги кредитора (частина 1 статті 509 ЦК України) сплати грошей за надані послуги.
З матеріалів справи встановлено, що відповідач належним чином свої зобов`язання щодо оплати послуг з централізованого водопостачання та водовідведення не виконував плату за спожиті послуги у повному обсязі не вносив, внаслідок чого у відповідача перед позивачем утворилась заборгованість у розмірі 29 957, 23 грн. з яких: 15 142, 87 грн. - за надані послуги з централізованого водопостачання за період з 01.07.2018 року по 30.04.2025 року; 11 268, 75 грн. - за надані послуги з централізованого водовідведення за період з 01.04.2016 року по 30.04.2025 року; 1 586, 62 грн. - за абонентське обслуговування за період з 01.04.2020 року по 30.04.2025 року; 1 031, 05 грн. - за обслуговування внутрішньобудинкових систем холодного водопостачання за період з 01.04.2020 року по 30.04.2025 року; 927, 94 грн. - за обслуговуванння внутрішньобудинкових систем водовідведення за період з 01.04.2020 року по 30.04.2025 року.
З наданої позивачем виписки з особового рахунку вбачається, що споживачами оплата за послуги централізованого водопостачання та централізованого водовідведення за період з 01.04.2016 року по 30.04.2025 року здійснювалась не в повному обсязі, в зв`язку з чим за вказаний період виникла заборгованість.
Судова колегія зазначає, що оскільки вказана квартира відповідачів підключена до мережі централізованого водопостачання та централізованого водовідведення, ці послуги у зазначений період надавались, факт отримання вказаних послуг не спростовано, за спожиті послуги нараховувалась помісячна плата. Нарахування плати за послуги водопостачання здійснено відповідно до п.11 Правил №630 що був чинний на момент виникнення спірних правовідносин та у відповідності до діючих на теперішній час Правил №690 та Методики розподілу між споживачами обсягів спожитих у будівлі комунальних послуг №315. Наданий позивачем розрахунок заборгованості за спірний період складений з чітким зазначенням нарахованих і сплачених сум, окремо по кожному виду послуг, суми заборгованості за кожен місяць.
Вказаний розрахунок проведений у відповідності до вищевикладених вимог діючого законодавства. Доказів, які б спростовували цей розрахунок, відповідачем не надано.
Встановивши, що КП «Харківводоканал» надає послуги з централізованого водопостачання та водовідведення у квартирі АДРЕСА_1 , суд першої інстанції дійшов правильного висновку про наявність підстав для стягнення заборгованості за послуги водопостачання та водовідведення.
Водночас, колегія суддів не може погодитись із висновками суду щодо стягнення заборгованості за абонентське обслуговування враховуючи наступне.
Відповідно до ч.2 ст.12 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» договори про надання житлово-комунальних послуг укладаються відповідно до типових або примірних договорів, затверджених Кабінетом Міністрів України або іншими уповноваженими законом державними органами відповідно до закону. Такі договори можуть затверджуватися окремо для різних моделей організації договірних відносин (індивідуальний договір та колективний договір про надання комунальних послуг) та для різних категорій споживачів (індивідуальний споживач, колективний споживач).
Статтею 14 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» визначені особливості укладання, зміни і припинення договорів про надання комунальних послуг у багатоквартирному будинку. Зокрема, за рішенням співвласників багатоквартирного будинку (уповноваженого органу управління об`єднання співвласників багатоквартирного будинку), прийнятим відповідно до закону, договір про надання комунальної послуги укладається з виконавцем відповідної комунальної послуги, визначеним статтею 6 цього Закону: 1) кожним співвласником багатоквартирного будинку самостійно (індивідуальний договір); 2) від імені та за рахунок усіх співвласників багатоквартирного будинку управителем або іншою уповноваженою співвласниками особою (колективний договір); 3) об`єднанням співвласників багатоквартирного будинку або іншою юридичною особою, яка об`єднує всіх співвласників такого будинку та в їхніх інтересах укладає відповідний договір про надання комунальних послуг, як колективним споживачем. Співвласники багатоквартирного будинку (об`єднання співвласників багатоквартирного будинку) самостійно обирають одну з моделей організації договірних відносин, визначену частиною першою цієї статті, за кожним видом комунальної послуги (крім послуг з постачання та розподілу природного газу і з постачання та розподілу електричної енергії).
При цьому Розділом VI Прикінцеві та перехідні положення Закону України «Про житлово-комунальні послуги», який введено в дію в новій редакції з 1 травня 2019 року, визначено певні особливості для укладання відповідних договорів в перехідний період. Так, договори про надання комунальних послуг, укладені до введення в дію цього Закону, зберігають чинність на умовах, визначених такими договорами, до дати набрання чинності договорами про надання відповідних комунальних послуг, укладеними за правилами, визначеними цим Законом. Такі договори мають бути укладені між споживачами та виконавцями комунальних послуг протягом одного року з дати введення в дію цього Закону. У разі якщо згідно з договорами про надання комунальних послуг, укладеними до введення в дію цього Закону, передбачено більш ранній строк їх припинення, такі договори вважаються продовженими на той самий строк і на тих самих умовах.
Не пізніш як протягом одного року з дня введення в дію цього Закону співвласники багатоквартирних будинків незалежно від обраної ними форми управління багатоквартирним будинком зобов`язані прийняти рішення про модель організації договірних відносин з виконавцями комунальних послуг (крім послуг з постачання електричної енергії та природного газу) щодо кожного виду комунальної послуги згідно з частиною першою статті 14 цього Закону, а виконавці комунальних послуг - укласти із такими співвласниками договори про надання відповідних комунальних послуг відповідно до обраної співвласниками моделі організації договірних відносин.
У разі якщо співвласники багатоквартирного будинку не прийняли рішення про вибір моделі організації договірних відносин з виконавцем комунальної послуги протягом строку, визначеного в пункті 4 цього розділу, між виконавцем та кожним співвласником укладається індивідуальний договір про надання комунальної послуги відповідно до частини сьомої статті 14 цього Закону.
Таким чином, починаючи з 01 травня 2019 року, Законом України «Про житлово-комунальні послуги» передбачена можливість укладання договорів про надання комунальних послуг виключно після прийняття рішення співвласниками багатоквартирного будинку про вибір моделі організації договірних відносин з виконавцем комунальної послуги (один з варіантів договору: 1) з кожним співвласником багатоквартирного будинку самостійно (індивідуальний договір); 2) від імені та за рахунок усіх співвласників багатоквартирного будинку управителем або іншою уповноваженою співвласниками особою (колективний договір); 3) з об`єднанням співвласників багатоквартирного будинку або іншою юридичною особою, яка об`єднує всіх співвласників такого будинку та в їхніх інтересах укладає відповідний договір про надання комунальних послуг, як колективним споживачем). І тільки після у разі якщо співвласники багатоквартирного будинку не прийняли рішення про вибір моделі організації договірних відносин з виконавцем комунальної послуги протягом одного року з дня введення в дію цього Закону (тобто з 1 травня 2019 року до 1 травня 2020 року), між виконавцем та кожним співвласником укладається індивідуальний договір про надання комунальної послуги відповідно до частини сьомої статті 14 цього Закону.
Також вказаним Законом передбачено збереження чинності договорів про надання комунальних послуг, укладених до введення в дію цього Закону, до дати набрання чинності договорами про надання відповідних комунальних послуг, укладеними за правилами, визначеними цим Законом.
Отже враховуючи що в матеріалах справи відсутні докази укладення договору про надання комунальних послуг на умовах, які діяли до 01 травня 2019 року а також позивачем не надано суду доказів про прийняття рішення співвласниками багатоквартирного будинку, про вибір моделі організації договірних відносин з виконавцем комунальної послуги, КП «ХТМ» має право вимагали лише плату за фактично спожиті послуги із холодного водопостачання та водовідведення, тому позовні вимоги в частині стягнення заборгованості з відповідача за абонентське обслуговування, за обслуговування внутрішньобудинкових систем холодного водопостачання та за обслуговування внутрішньобудинкових систем водовідведення є необґрунтованими та не підлягають задоволенню.
Заперечення апелянта, що він не повинен сплачувати заборгованість за надані послуги оскільки не встановлено кількість споживачів проживав за кордоном є необґрунтованими з огляду на те, що після отримання судом даних Державної прикордонної служби України надала інформацію щодо перетин відповідачем державного кордону України 09.04.2024 року, КП «Харківводоканал» змінили позовні вимоги на підставі перерахунку суми заборгованості з урахуванням відсутності відповідача за місцем проживання та виходячи з нарахувань на одну особу. 
Судова колегія також відхиляє доводи апеляційної скарги про наявність застосування до спірних правовідносин строків позовної давності.
Так, положеннями ст.ст. 256, 257 ЦК України визначено, що позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.
Згідно із ст.ст. 253, 254 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок. Строк, що визначений роками, спливає у відповідні місяць та число останнього року строку.
Постановою Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 року № 211 «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» (із змінами і доповненнями, внесеними постановами Кабінету Міністрів України) введено з 12 березня 2020 року на всій території України карантин.
Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)» 540-IX від 30 березня 2020 року розділ "Прикінцеві та перехідні положення" Цивільного кодексу України доповнено, зокрема п. 12 такого змісту: «Під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину». Вказаний Закон набрав законної сили з 02 квітня 2020 року.
Законом України від 15 березня 2022 року №2120-ІХ «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо дії норм та період дії воєнного стану» доповнено, серед іншого, розділ «Прикінцеві та перехідні положення» Цивільного кодексу України, в якому пунктом 19 визначено, що в період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану строки, визначені статтями 257-259,362,559,681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк його дії.
Разом з тим, 24.02.2022 строком на 30 діб в Україні було введено воєнний стан відповідно до Указу Президента України від 24.02.2022 № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», затвердженого Законом України «Про затвердження Указу Президента України» «Про введення воєнного стану в Україні».
В подальшому, відповідно до Указів Президента України строк дії воєнного стану в Україні продовжувався і діє на даний час.
У свою чергу, пунктами 18, 19 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України визначено, що у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем).
У період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану строки, визначені статтями 257-259, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк його дії.
Закон України №4434-ІХ від 14.05.2025 року «Про внесення зміни до розділу «Прикінцеві та перехідні положення» Цивільного України щодо поновлення перебігу позовної давності», яким виключено пункт 19 «Прикінцевих та перехідних положень» щодо призупинення строків позовної давності, набирає чинності через три місяці з дня, наступного за днем його опублікування, тобто з 04.09.2025 року.
Таким чином, у період з 02 квітня 2020 року по 04 вересня 2025 року строки позовної давності були зупинені.
Позивач звернувся із позовом про стягнення заборгованості за надані послуги 06.06.2025 року та просить стягнути заборгованість в загальному розмірі 23242,33 грн за період з 01.04.2016 по 30.04.2025 роки.
Враховуючи наведені вище норми колегія суддів погоджується з висновком суду про наявність підстав для застосування строку позовної давності лише до заявлених у позові вимог про стягнення заборгованості за період з 01.04.2016 по 01.04.2017. Підстави для застосування строку позовної давності до позовних вимог за період з 02.04.2017 по 30.04.2025 роки відсутні.
Відповідно до змісту розрахунку заборгованості по особовому рахунку НОМЕР_1 вбачається, що заборгованість зі сплати за надані комунальні послуги у відповідача ОСОБА_1 виникла з вересня 2017 року, отже сума заборгованості що підлягає стягненню з відповідача на користь КП «Харківводоканал» становить 19696,72 грн, з яких сума заборгованості за послуги з централізованого водопостачання з 01.08.2018 року по 30.04.2025 року – 11195,26 грн та сума заборгованості за послуги з централізованого водовідведення з 02.04.2017 року по 30.04.2025 року – 8501,46 грн.
Таким чином, враховуючи що доводи апеляційної скарги знайшли своє часткове підтвердження, зокрема в частині недоведеності позовних вимог щодо стягнення заборгованості з відповідача за абонентське обслуговування, за обслуговування внутрішньобудинкових систем холодного водопостачання та за обслуговування внутрішньобудинкових систем водовідведення, колегія суддів вважає що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню а рішення суду зміні в частині суми що підлягає стягненню з відповідача на користь КП «Харківводоканал»
Суд першої інстанції, ухвалюючи рішення про часткове задоволення позовних вимог на вищезазначене уваги не звернув та дійшов помилкового висновку в цій частині, відтак рішення в частині визначення сум заборгованості що підлягають стягненню належить змінити.
Інші доводи, викладені в апеляційній скарзі, висновків суду першої інстанції також не спростовують, зводяться до переоцінки доказів. Інші доводи, викладені в апеляційній скарзі, висновків суду першої інстанції також не спростовують, зводяться до переоцінки доказів.
Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).
Згідно з п.2 ч.1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.
Відповідно до ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
Відповідно до ч.1 ст. 141 ЦПК України суд стягує з відповідача на користь позивача судові витрати по сплаті судового збору пропорційно задоволеним позовним вимогам.
З матеріалів справи вбачається, що сума сплаченого позивачем судового збору за подання позову становить 2422,40 грн,сума сплаченого судового збору відповідачем за подання апеляційної скарги становить 2255,45 грн.
Оскільки вимоги підлягають частковому задоволенню, а саме 65,74% то з ОСОБА_1 належить стягнути 819,77 грн судового збору.
ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 – задовольнити частково.
Рішення Новобаварського районного суду міста Харкова від 25 листопада 2025 року – змінити в частині визначеного судом розміру заборгованості.
Стягнути ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 ) на користь Комунального підприємства "Харківводоканал» (ЄДРПОУ 03361715) заборгованість за послуги з централізованого водопостачання та водовідведення у сумі 19696 (дев`ятнадцять тисяч шістсот дев`яносто шість) гривень 72 коп.
Стягнути ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 ) на користь Комунального підприємства "Харківводоканал» (ЄДРПОУ 03361715) судовий збір у розмірі 819 (вісімсот дев`ятнадцять гривень) 77 коп.
Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення у випадках, передбачених ст. 389 ЦПК України.

Головуючий     О. Ю. Тичкова

Судді     Н.П. Пилипчук

В.Б.Яцина