ВИРОК
Іменем України
Справа № 561/323/26
16 червня 2026 року с-ще Зарічне

Зарічненський районний суд Рівненської області в складі:
головуючого судді ОСОБА_1 ,
за участю секретаря чудового засідання ОСОБА_2 ,
учасників судового провадження:
прокурора ОСОБА_3 ,
обвинуваченого ОСОБА_4 ,
захисника – адвоката ОСОБА_5 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду в с-щі Зарічне обвинувальний акт у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 12023186120000066 від 03 серпня 2023 року, про обвинувачення ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, одруженого, пенсіонера, інваліда 2 групи, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого, який обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КК України,

УСТАНОВИВ:
Формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним.
01 серпня 2023 року приблизно о 18:30 год. ОСОБА_4 знаходивсь на подвір`ї свого домогосподарства, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 . В цей час туди прийшла потерпіла ОСОБА_6 , і тоді між ними виникла словесна суперечка на грунті довготривалих неприяхних відносин, в ході якої ОСОБА_4 умисно завдав потерпілій один удар кулаком правої руки у виличну ділянку зліва, внаслідок чого останній були спричинені тілесна ушкодження у вигляді синця вилично-передвушної ділянки зліва, закритого перелому виличного відростку лівої скроневої кістки зі зміщенням, які відносяться до категорії середнього ступеня тяжкості тілесних ушкоджень, яке викликало тривалий розлад здоров`я. Таким чином, ОСОБА_4 , обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 122 КК України, а саме умисному середньої тяжкості тілесному ушкодженні, що спричинило тривалий розлад здоров`я.
Правова позиція сторони обвинувачення.
Правова позиція сторони обвинувачення відображена в обвинувальному акті, складеному 19.03.2026 слідчим СВ ВП №2 Вараського РВП ГУНП в Рівненській області ОСОБА_7 , затвердженому прокурором Зарічненського відділу Вараської окружної прокуратури ОСОБА_8 .
З огляду на обвинувальний акт, прокурор вважає встановленим те, що обвинувачений 01 серпня 2023 року приблизно о 18 годині 30 хвилин знаходивсь на подвір`ї свого домогосподарства, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , коли в цей час туди прийшла потерпіла ОСОБА_6 , і тоді між ними виникла словесна суперечка на грунті довготривалих неприяхних відносин, в ході якої ОСОБА_4 умисно завдав потерпілій один удар кулаком правої руки у виличну ділянку зліва, внаслідок чого останній були спричинені тілесна ушкодження у вигляді синця вилично - передвушної ділянки зліва, закритого перелому виличного відростку лівої скроневої кістки зі зміщенням, які відносяться до категорії середнього ступеня тяжкості тілесних ушкоджень, яке викликало тривалий розлад здоров`я.
Сторона обвинувачення підтверджує свою версію подій доказами, які містяться у документах, висновку експертів, показаннях свідків, які були безпосередньо досліджені під час судового розгляду.
Потерпіла ОСОБА_6 повністю підтримала позицію прокурора, викладену в обвинувальному акті та підтриману в судовому засіданні, просить суд визнати обвинуваченого винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КК України; подала позовну заяву про відшкодування матеріальної і моральної шкоди, завданої кримінальними правопорушенням.
В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 вину у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.122 КК України відносно потерпілої ОСОБА_6 не визнав повністю, у задоволенні цивільного позову просив відмовити повністю.
Так в судовому засіданні обвинувачений дав показання про те, що 01 серпня 2023 року він перебував у себе в будинку, що знаходиться за адресою АДРЕСА_1 . В будинку також перебувала його дружина, яка має інвалідність та є маломобільною, а також його товариш ОСОБА_9 . Близько 18:30 год. побачив, що до його будинку підходять потерпіла ОСОБА_6 з її рідними сестрами ОСОБА_10 , ОСОБА_11 та рідним братом ОСОБА_12 . Виходячи з дому він зачинив двері на застібку, щоб стримати від суперечки ОСОБА_9 , бо не хотів щоб той втручався. З потерпілою у нього давно існують неприязні відносини. Його обурило, що потерпіла з родичами зайшла на його подвір`я після чого він підійшов до неї та її сестер, а ті почали наносити йому удари різними підручними предметами, важкою сумкою тощо, від чого він впав на коліна, від ударів подер голову. Вказав, що має ушкоджену праву руку внаслідок травми, отриманої ще в 1998 році, та фізично не здатний нанести нею удар, бо немає сили. Факт нанесення тілесних ушкоджень потерпілій ОСОБА_6 заперечив, зазначивши, що постраждав сам. Після цього звернувся в поліцію, яка відкрила кримінальне провадження по факту нанесення йому тілесних ушкоджень – згодом справа була закрита судом за спливом строків давності притягнення до кримінальної відповідальності.
Захисник ОСОБА_5 повністю підтримав позицію обвинуваченого. Додатково зазначив, що той фізично не здатний нанести удар правою рукою, не може навіть підняти відро. В судових дебатах просив врахувати, що обвинувачений є особою похилого віку, вказав на моральні аспекти справи, що потерпіла є значно молодшою за обвинуваченого, перебувала в переважній позиції, бо на її боці 01.08.2023 були інші родичі, які її підтримували. Вказав на суперечності у висновку СМЕ, оскільки експерту не ставилось питання про можливість отримання потерпілою тілесних ушкоджень за інших обставин, чи внаслідок самопадіння тощо. Таким чином просив виправдати ОСОБА_4 та повністю відмовити в задоволенні цивільного позову.
Винуватість ОСОБА_4 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбачених ч.1 ст.122, за викладених вище обставин, повністю підтверджується зібраними на досудовому слідстві та безпосередньо дослідженими в судовому засіданні доказами, яким судом надано ретельну оцінку, а саме:
показаннями потерпілої ОСОБА_6 в судовому засіданні про те, що вона 01.08.2023 в післяобідню пору разом із своїми двома рідними сестрами та братом, їхали з с-ща Зарічне, де проходило судове засідання в цивільній справі, яка стосувалась спадкування їх батьківського будинку в с. Млинок. Судове засідання закінчилось близько 15:30 год. В цій цивільній справі ОСОБА_4 , з яким у неї тривалі неприязні відносини, був свідком протилежної сторони. ЇЇ рідний брат – ОСОБА_9 (був допитаний, як свідок) є близьким товаришем обвинуваченого ОСОБА_4 . По дорозі до с. Млинок вона зателефонувала до дружини ОСОБА_4 , хотіла про щось поговорити, але та не відповідала, проте передзвонила пізніше, коли вони вже під`їжджали до села поблизу будинку обвинуваченого та вказала, що уже немає предмету розмови, тоді було приблизно 18:30 год. Коли вони зупинились біля будинку ОСОБА_4 її брат, який має психічні проблеми, оскільки не контролює справляння природніх потреб, вийшов з машини та попрямував на подвір`я ОСОБА_4 , щоб сходити в туалет. В цей час потерпіла та дві її сестри ОСОБА_10 та ОСОБА_11 пішли за ним, коли побачили, що їм назустріч йде ОСОБА_4 , який підійшовши до її неповносправного брата взяв його за одяг та почав штовхати, коли вона підійшла до нього він завдав їй один удар кулаком правої руку в ліву щоку, від чого вона похитнулась та відчула, що з рота випав по частинах зубний протез та пішла кров. В руці вона тримала сумочку, якою вдарила ОСОБА_4 у відповідь. Інші родичі приєднались до шарпанини. Усе відбувалось на подвір`ї ОСОБА_4 біля ганку його хати, швидко - близько трьох хвилин. Після цього усі пішли до машини та залишили подвір`я ОСОБА_4 
показами свідка ОСОБА_10 , рідної сестри потерпілої, яка вказала, що в той день – 01.08.2023 року вона з потерпілою та іншою сестрою і рідним братом їхали з с-ща Зарічне де проходило судове засідання. З ОСОБА_4 в неї тривалі, неприязні відносини. Коли вони зупинились біля будинку ОСОБА_4 близько 18:30 год. її рідний брат, який має психічні проблеми, вийшов з машини та пішов на подвір`я обвинуваченого, а вона її рідна сестра та потерпіла пішли за ним, коли побачили, що ОСОБА_4 схопив брата за “грудки” та почав виштовхувати, потерпіла підійшла до них та отримала від ОСОБА_4 один удар кулаком правої руки в ліву щоку, бачила як з рота потерпілої випали зуби. Після чого почалась штовханина, яка тривала деякий час. Зазначила, що згодом її сестра ОСОБА_6 лікувалась упродовж тривалого часу.
показами свідка ОСОБА_11 , рідної сестри потерпілої, яка вказала, що в той день – 01.08.2023 року вона з потерпілою та іншою сестрою і рідним братом їхали з с-ща Зарічне де проходило судове засідання. З ОСОБА_4 в неї тривалі, неприязні відносини. Коли вони зупинились біля будинку ОСОБА_4 близько 18:30 год. її рідний брат, який має психічні проблеми, вийшов з машини та пішов на подвір`я обвинуваченого, а вона її рідна сестра та потерпіла пішли за ним, коли побачили, що ОСОБА_4 схопив брата та почав виштовхувати, потерпіла підійшла до них та отримала від ОСОБА_4 один удар кулаком правої руки в ліву щоку. Після чого почалась штовханина, яка тривала деякий час. Припустила, що її брата ОСОБА_9 в той час не було в будинку ОСОБА_4 , бо в іншому випадку він би заступився за свого товариша – обвинуваченого ОСОБА_4 
свідок ОСОБА_9 хороший товариш обвинуваченого ОСОБА_4 , рідний брат потерпілої ОСОБА_6 в судовому засіданні показав, що 01.08.2023 перебував у будинку обвинуваченого. В цей же день в Зарічненському районному суді Рівненської області відбулось судове засідання, де він був свідком на його стороні, протилежною стороною у справі були його сестри в т. ч. потерпіла. Справа стосувалась спадкування батьківської хати. Під час суперечки, близько 18:30 год. коли на подвір`я ОСОБА_4 зайшли його сестри з братом він перебував у будинку, до них не виходив, хоча вказав, що усе відбувалось на близькій відстані від хати до двох метрів. Про нанесення удару потерпілій нічого не сказав, бо не бачив його. Повідомив, що із сестрою ОСОБА_6 – потерпілою в нього тривалі неприязні відносини.
Письмовими доказами, наданими стороною обвинувачення, а саме:
Витягами з ЄРДР кримінальне провадження №12023186120000066 від 03.08.2023 (арк. к. п. 1-4) згідно яких 03.08.2023 до Відділення поліції №2 (смт Зарічне) Вараського РВП ГУНП в Рівненській області надійшла письмова заява від ОСОБА_6 , жительки смт Володимерець, про те, що 01.08.2023 приблизно об. 18:30 год. ОСОБА_4 , житель АДРЕСА_1 , перебуваючи на території свого домогосподарства, за цією ж адресою, наніс для неї тілесні ушкодження, попередня правова кваліфікація діяння за. ч. 1 ст. 125 КК України (арк. к. п. 3-4), за ч. 1 ст. 122 КК України (арк. к. п. 1-2);
Висновком експерта №218+медичні документи від 05.08.2023 (арк. к. п. 28-31), де експерту було поставлені запитання: які тілесні ушкодження є на тілі ОСОБА_6 , їх механізм та локалізація, скільки травмуючих ударів було по тілу потерпілої, чи відповідають тілесні ушкодження даті 01.08.2023 та який ступінь тяжкості кожного з виявлених тілесних ушкоджень. Згідно висновку експертом встановлено, що у ОСОБА_6 наявні ознаки перелому виличного відростку лівої скроневої кістки зі зміщенням, мав місце комплекс ушкоджень у виді синця вилично – передвушної ділянки зліва, закритого перелому виличного відростку лівої скроневої кістки зі зміщенням. Вказані ушкодження виникли внаслідок, ймовірно одномоментної травматичної дії тупим предметом, в напрямку зліва – направо. Вказані тілесні ушкодження відносяться до категорії середнього ступеня тяжкості, які викликали тривалий розлад здоров`я та за терміном заподіяння можуть відповідати даті 01.08.2023.
протоколами проведення слідчого експерименту старшого слідчого СВ ВП №2 Вараського РВП ГУНП в Рівненській області ОСОБА_7 від 15.05.2025 (арк. к. п. 60-69) з фототаблицею до протоколів проведення слідчого експерименту, з яких вбачається, що потерпіла ОСОБА_6 , свідки ОСОБА_10 та ОСОБА_11 , добровільно погодились відтворити обставини подій, які відбувалися 01.08.2023 по АДРЕСА_1 на подвір`ї за адресою місця проживання ОСОБА_4 . Усі учасники слідчого експеримента однозначно вказали, як ОСОБА_4 наніс потерпілій один удар кулаком правої руки у виличну ділянку обличчя зліва. Внаслідок удару в потерпілої був пошкоджений мостик, який тримав 8 (вісім) вставних зубів і у зв`язку з цим три вставні зуба були пошкоджені та випали з ротової порожнини потерпілої.
Надані стороною обвинувачення і досліджені безпосередньо в суді докази взаємопов`язані і в сукупності підтверджують всі обставини, що підлягають доказуванню, ними встановлено подію кримінальних правопорушень, винуватість обвинуваченого та інші обставини зазначені у ст. 91 КПК України, та вони зібрані у порядку, встановленому ст. 93 КПК України, жодних обставин, передбачених ст. 87 КПК України, з якими закон пов`язує недопустимість доказів як таких, що отримані внаслідок істотного порушення прав та свобод людини, судом не встановлено, у зв`язку з чим підстави для визнання цих доказів недопустимими відсутні.
Так, вищенаведеними доказами, які є належні, допустимі та достовірні, в сукупності - достатні та узгоджені, поза розумним сумнівом доведено те, що ОСОБА_4 , маючи умисел на спричинення тілесних ушкоджень, на грунті тривалих особистих неприязних відносин, перебуваючи на подвір`ї власного будинку по АДРЕСА_1 , близько 18:30 год. 01.08.2026 умисно наніс ОСОБА_6 один удар кулаком правої руки в виличну ділянку зліва, чим спричинив їй тілесні ушкодження у виді синця вилично – передвушної ділянки зліва, закритого переламу виличного відролстка лівої скроневої кістки зі зміщенням, які відносяться до категорії середнього ступеня тяжкості тілесних ушкоджень, яке викликало тривалий розляд здоров`я.
Загальна характеристика складу кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.121 КК України винним у вчиненні якого визнається ОСОБА_4 .
Так, обов`язковою ознакою складу злочину, передбаченого ст. 122 КК України є наявність вини особи у формі прямого чи непрямого умислу на спричинення потерпілому середньої тяжкості тілесних ушкоджень. Тобто особа повинна передбачати суспільно небезпечні наслідки своїх дій і бажати їх настання (прямий умисел) або ж хоча і не бажати, але свідомо припускати настання цих наслідків (непрямий умисел). При цьому питання про умисел вирішується виходячи із сукупності всіх обставин вчиненого діяння, зокрема враховуючи спосіб, знаряддя злочину, кількість, характер і локалізацію тілесних ушкоджень, причини припинення злочинних дій, поведінку винного і потерпілого, що передувала події, їх стосунки.
Висновки суду.
Розглядаючи кримінальне провадження відносно обвинуваченого ОСОБА_4 , суд, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, створив необхідні умови для здійснення сторонами наданих їм прав та свобод у наданні доказів, їх дослідженні та доведеності їх переконливості перед судом, в межах пред`явленого обвинувачення безпосередньо дослідив докази у справі та перевірив усі обставини, які мають істотне значення для правильного вирішення справи.
За таких обставин, проаналізувавши та оцінивши об`єктивно досліджені у судовому засіданні, відповідно до вимог ст. ст. 85, 94 КПК України, вказані вище всі докази, надані сторонами кримінального провадження, в їх сукупності, враховуючи їх логічність, послідовність та узгодженість між собою, суд повно та всебічно з`ясував та встановив під час судового розгляду обставини вчинення кримінальних правопорушень та приходить до висновку, що вина обвинуваченого ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КК України в судовому засіданні доведена повністю.
Отже, з урахуванням всіх обставин справи, суд вважає доведеним факт умисного спричинення ОСОБА_4 середньої тяжкості тілесного ушкодження потерпілій ОСОБА_6 , тобто умисне середньої тяжкості тілесне ушкодження, яке спричинило тривалий розлад здоров`я, тобто вчинення ним кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст.122 КК України 01 серпня 2023 року приблизно о 18:30 год. коли ОСОБА_4 знаходився на подвір`ї свого домогосподарства, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 під час словесної суперечки на грунті довготривалих неприязних відносин умисно завдав потерпілій один удар кулаком правої руки у виличну ділянку зліва, внаслідок чого останній були спричинені тілесні ушкодження у вигляді синця вилично-передвушної ділянки зліва, закритого перелому виличного відростку лівої скроневої кістки зі зміщенням, які відносяться до категорії середнього ступеня тяжкості тілесних ушкоджень, яке викликало тривалий розлад здоров`я.
Обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Мотиви призначення покарання.
Відповідно до загальних засад призначення покарання, визначених у ст. 65 КК України, суд призначає покарання у межах, установлених у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинений злочин за винятком випадків, передбачених частиною другою ст. 53 цього Кодексу; відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу; враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.
Обираючи вид і розмір основного покарання, суд виходить з таких міркувань.
Під час судового розгляду не встановлено обставин, передбачених ст. ст. 66, 67 КК України, які б пом`якшували, чи обтяжували покарання ОСОБА_4 .
Досліджуючи дані про особу обвинуваченого, суд бере до уваги, інформацію про характеризуючі дані обвинуваченого, а також досудову доповідь, а саме, що ОСОБА_4 є особою похилого віку, на дату розгляду справи в суді має повних 77 років, раніше до кримінальної, адміністративної відповідальності не притягувався, є інвалідом 2-ї групи внаслідок аварії на ЧАЕС та має на утриманні дружину, інваліда 3-ї групи, яка за станом здоров`я потребує постійного стороннього нагляду, потребує постійного лікування, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває.
Дотримуючись принципів законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, зважаючи на те, що головною метою покарання є виховання та соціальна реабілітація винного, та обираючи покарання обвинуваченому ОСОБА_4 , суд враховує характер та тяжкість вчиненого ним кримінального правопорушення, фактичні обставини справи, спосіб вчинення кримінального правопорушення і мотиви вчинення, форму вини, обстановку вчинення, особу обвинуваченого та стан його поведінки, раніше не судимий і вважає за необхідне призначити йому покарання в межах санкцій ч. 1 ст. 122 КК України у виді позбавлення волі і при цьому приходить до висновку про можливість виправлення обвинуваченого без відбування покарання й вважає за можливе на підставі ст. 75 КК України звільнити його від відбування покарання з випробуванням.
Цивільний позов.
До початку судового розгляду потерпіла ОСОБА_6 подала позовну заяву про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої внаслідок вчинення кримінального правопорушення.
Ухвалою суду від 01.04.2026 прийнято до розгляду по даному кримінальному провадженню цивільний позов ОСОБА_6 до ОСОБА_4 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої кримінальним правопорушенням.
ОСОБА_6 в позовній заяві просить суд стягнути на її користь з ОСОБА_4 грошові кошти в сумі 29 500,00 грн відшкодування матеріальної шкоди та 500 000,00 грн відшкодування моральної шкоди. В обґрунтування позову покликається на те, що ОСОБА_4 01.08.2023 року близько 18:30 год знаходився на подвір`ї свого домогосподарства, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 . В цей час туди прийшла потерпіла ОСОБА_6 , і тоді між ними виникла словесна суперечка на грунті довготривалих неприязних відносин, вході якої ОСОБА_4 умисно завдав ОСОБА_6 один удар кулаком правої руки у виличну ділянку зліва, внаслідок чого ОСОБА_6 були спричинені тілесні ушкодження у вигляді синця вилично-передвушної ділянки зліва, закритого перелому виличного відростку лівої скроневої кістки зі зміщенням, які відносяться до категорії середнього ступеня тяжкості тілесних ушкоджень, яке викликало тривалий розлад здоров`я.
Вчиненим кримінальним правопорушенням потерпілій завдано матеріальної шкоди, яка полягала у витратах на лікування, придбання медичних препаратів, медичного обстеження, внаслідок чого було затрачено власні кошти в сумі 29500 грн, що підтверджується долученим до заяви актом виконаних робіт №419.
Моральна шкода, як зазначила ОСОБА_6 , полягає у фізичному болю та душевних стражданнях, яких вона зазнала внаслідок протиправної поведінки обвинуваченого у зв`язку з ушкодженням здоров`я, для відновлення якого їй знадобилось також хірургічне втручання. Враховуючи присутність психологічно-травмуючого фактору (неправомірних дій обвинуваченого (цивільного відповідача) користуючись принципами розумності та справедливості розмір моральної шкоди має становити 500000,00 грн. Визначену суму моральної шкоди у розмірі 500000,00 грн вважає справедливою компенсацією за понесені душевні страждання. Таким чином, враховуючи обставини справи, доводи викладені в обгрунтування розміру заподіяної шкоди, з урахуванням страждань, вимушених змін у житті та порушенням нормального способу життя, а також з урахуванням обставин, встановлених при розгляді кримінального провадження, розмір завданої відповідачем майнової шкоди становить 29500,00 грн та моральна шкода 500 000,00 грн.
В судовому засіданні цивільний позивач ОСОБА_6 позовні вимоги підтримала з підстав, викладених у позовній заяві, просила позов задоволити.
Відзиву на позовну заяву обвинувачений та його захисник не подали.
Суд, заслухавши пояснення учасників кримінального провадження, дослідивши матеріали справи в частині цивільних позовів, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, дотримуючись принципів змагальності та диспозитивності судового процесу, оцінивши докази з точки зору належності, допустимості та достатності, приходить до наступного висновку.
Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (ч. 1 ст. 16 ЦК України).
Згідно з положеннями ч. 2 ст.127 КПК України, шкода, завдана кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням, може бути стягнута судовим рішенням за результатами розгляду цивільного позову в кримінальному провадженні.
Статтею 128 КПК України передбачено, що особа, якій кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням завдано майнової та/або моральної шкоди, має право під час кримінального провадження до початку судового розгляду пред`явити цивільний позов, зокрема до обвинуваченого за шкоду, завдану його діяннями. Цивільний позов у кримінальному провадженні розглядається судом за правилами, встановленими цим Кодексом. Якщо процесуальні відносини, що виникли у зв`язку з цивільним позовом, цим Кодексом не врегульовані, до них застосовуються норми Цивільного процесуального кодексу України за умови, що вони не суперечать засадам кримінального судочинства.
Відповідно до положень ч. 1 ст. 129 КПК України, ухвалюючи, зокрема, обвинувальний вирок, суд залежно від доведеності підстав і розміру позову задовольняє цивільний позов повністю або частково чи відмовляє в ньому.
Суд вважає, що дослідженими в судовому засіданні доказами винуватості обвинуваченого встановлено протиправну поведінку ОСОБА_4 , що стверджується матеріалами кримінального провадження; встановлено наявність шкоди заподіяння ОСОБА_4 потерпілій ОСОБА_6 умисного середньої тяжкості тілесного ушкодження та наслідками, що настали, які підтверджуються сукупністю досліджених в судовому засіданні доказів.
За результатами розгляду кримінального провадження, суд дійшов висновку, що вина обвинуваченого доведена, його дії слід кваліфікувати за ч.1 ст.122 КК України, оскільки в судовому засіданні доведено факт спричинення ним потерпілій умисного середньої тяжкості тілесного ушкодження, тобто вчинення ним кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.122 КК України.
Аналіз норм ЦК України щодо відшкодування шкоди з урахуванням визначених цивільно-процесуальним законодавством принципів змагальності і диспозитивності цивільного судочинства дає підстави для висновку, що законодавством не покладається на позивача обов`язок доказування вини відповідача у заподіянні шкоди, діє презумпція вини, тобто відсутність вини у завданні шкоди повинен доводити сам завдавач шкоди. Якщо під час розгляду справи зазначена презумпція не спростована, то вона є юридичною підставою для висновку про наявність вини заподіювача шкоди. Такий правовий висновок викладено у постанові Верховного Суду України від 19 серпня 2014 року у справі № 3-51гс14.
Разом з тим, потерпілий має довести належними доказами факт завдання шкоди за участю відповідача, розмір завданої шкоди, а також факт того, що відповідач є заподіювачем шкоди.
Відповідно до ч. 1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.
На підтвердження матеріальної шкоди позивачем надано Акт на виконання робіт №419 від 26.03.2026 згідно якого ОСОБА_6 лікувалась з 30.09.2023 по 31.12.2025 в ПП ЦЗП “Дантист”, ЄДРПОУ 35665942 з приводу надання зуболікарських послуг та сплатила за це 29 500,00 грн.
Одночасно, в судовому засіданні потерпіла неодноразово наголошувала на отриманні стоматологічних послуг після 01.08.2023, як і зазначала, що до нанесення їй тілесних ушкоджень ОСОБА_4 з лівої сторони щелепи знизу мала протез на 8 зубів, який під час удару вилетів, що також в судовому засіданні підтвердила свідок ОСОБА_10 .
При цьому суд зауважує, що до цивільного позову стороною не долучено жодного документу, який би підтверджував факт причинового зв`язку між заподіяними тілесними ушкодженнями та необхідним лікуванням. Крім того висновок експерта №218+медичні послуги від 05.08.2023 (арк. к. п. 28-31) не містить інформації про пошкодження зубів.
Сторонами не оспорюється необхідність придбання цивільним позивачем медикаментів під час перебування в медичних закладах, однак така сума не доводиться саме Актом на виконання робіт №419 від 26.03.2026.
На підставі наведеного, суд приходить до висновку, що відсутні підстави для відшкодування матеріальної шкоди з підстав відсутності причинового зв`язку між фактом заподіяння шкоди та проведеним лікуванням, що є необхідною передумовою.
Визначаючи розмір моральної шкоди, яка підлягає відшкодуванню потерпілим, суд вважає за необхідне вказати наступне.
Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема завдання моральної шкоди іншій особі (п. 3 ч. 2 ст. 11 ЦК України).
Способом захисту цивільних прав та інтересів може бути відшкодування моральної (немайнової) шкоди (п. 9 ч. 2 ст. 16 ЦК України).
Особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема, у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я (ч. 1 та п. 1 ч. 2 ст. 23 ЦК України).
Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості (ч. 3 ст. 23 ЦК України).
Відповідно до ч. 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.
Моральна шкода може полягати як у фізичному болю та стражданнях, так і у душевних переживаннях, які фізична особа зазнала у внаслідок протиправної поведінки відносно неї.
Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин.
Постанова Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31 березня 1995 р. № 4 передбачає, що моральна шкода - це втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб (п. 3).
Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності, обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.
Вирішуючи питання щодо розміру завданої моральної шкоди, що підлягає стягненню, суд приймає до уваги тривалість моральних страждань і переживань потерпілої ОСОБА_6 , оскільки внаслідок отриманих тілесних ушкоджень, такі спричинили тривалий розлад здоров`я, що призвело до істотних змін в її житті та негативно позначилося на її моральному та психологічному стані.
Отже, беручи до уваги конкретні обставини провадження, наслідки, що наступили, характер і глибину душевних, емоційних, моральних страждань, які перенесла потерпіла ОСОБА_6 , їх тривалість, істотність вимушених змін у життєвих стосунках, та зважаючи на обставини при яких було заподіяно моральну шкоду, ґрунтуючись на принципах розумності і справедливості, суд вважає, що позовні вимоги потерпілої в частині відшкодування моральної шкоди підлягають до задоволення частково, а з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_6 слід стягнути 30 000, 00 грн. моральної шкоди, а в задоволенні решти позовних вимог відмовити.
Визначаючи саме такий розмір грошового відшкодування моральної шкоди потерпілій, суд враховує, що здоров`я людини є найвищою соціальною цінністю, позивачі зазнали моральних страждань через тривалий розлад здоров`я, а тому на підставі ст. 1167 ЦК України така шкода підлягає відшкодуванню і з урахуванням наведених норм права та встановлених судом обставин справи. Ці суми, враховуючи особу обвинуваченого і характер його дій, на думку суду відповідають вимогам розумності та справедливості і за даних конкретних обставин не можуть вважатися явно завищеними чи надмірними.
Інші процесуальні питання, які підлягають вирішенню судом.
Запобіжний захід обвинуваченому не обирався.
Речові докази у справі відсутні.
Процесуальні витрати у справі відсутні.
Керуючись ст. ст. 128, 368-371, 373-374 КПК України, суд,

УХВАЛИВ:
Визнати ОСОБА_4 винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КК України та призначити йому покарання у виді 1 (одного) року позбавлення волі;
На підставі ст. ст. 75, 76 КК України звільнити ОСОБА_4 від відбування призначеного покарання з випробуванням, встановивши іспитовий строк тривалістю 1 (один) рік.
Згідно з п. 1, 2 ч. 1 ст. 76 КК України зобов`язати ОСОБА_4 повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання та періодично з`являтися у вказані органи для реєстрації.
Цивільний позов ОСОБА_6 задоволити частково.
Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_6 30 000 (тридцять тисяч) грн моральної шкоди, заподіяної злочином.
В задоволенні решти позовних вимог ОСОБА_6 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди відмовити.
Вирок може бути оскаржено сторонами до Рівненського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги через Зарічненський районний суд Рівненської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.
Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку. Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору.
Після проголошення вироку учасники судового провадження мають право ознайомитися із журналом судового засідання і подати на нього письмові зауваження, обвинувачений та його захисники - подати клопотання про помилування.

Головуючий суддя ОСОБА_1