Номер провадження: 22-ц/813/5187/26 
Справа № 521/20311/25
Головуючий у першій інстанції Сегеда О. М.
Доповідач Карташов О. Ю.

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07.05.2026 року          м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Карташова О.Ю.

суддів: Коновалової В.А., Лозко Ю.П.

за участю секретаря судового засідання - Рудуман А.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Одеського апеляційного суду
апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Робулець Анатолій Андрійович
на ухвалу Хаджибейського районного суду міста Одеси від 19 січня 2026 року
за заявою ОСОБА_2 про забезпечення позову по цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_1 про визнання правочинів недійсними та скасування реєстраційних дій

УСТАНОВИВ:

ОПИСОВА ЧАСТИНА

Історія справи

У листопаді 2025 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_1 про визнання правочинів недійсними та скасування реєстраційних дій.
Короткий зміст заявлених вимог

15 січня 2026 року представником позивача, діючого на підставі ордеру від 21 листопада 2025 року, подано заяву про забезпечення позову, в обґрунтування якої вказував, що ОСОБА_4 намагається продати нерухоме майно, яке фактично придбав ОСОБА_2 та ще й без його згоди, попри те, що фактичне управління й досі здійснює ОСОБА_2 , наприклад, останній договір оренди, завдяки якому та постійній присутності ОСОБА_2 на території останні 3 роки взагалі існує підприємство. Факт спроби та вартість продажу підтверджується скріншотом з мережі інтернет на якому видно, що даний об`єкт нерухомого майна станом на 18 липня 2025 року продається за 430 000 доларів США, що становить приблизно 17 800 000 грн. (сімнадцять мільйонів вісімсот тисяч гривень), також додається скріншот про продаж цього нерухомого майна від 03 квітня 2024 року. Також є відео, як ОСОБА_1 намагається продати нерухоме майно, в яке ОСОБА_2 вкладав свої кошти на протязі багатьох років й фактично визнає факт (не заперечує) його власності, при цьому вказує лише надуману причину - зраду ОСОБА_2 .
Крім того, зазначив, що наразі є наявність підстав вважати, що не застосування заходів забезпечення позову, про які просить позивач, може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду в разі задоволення позовних вимог, через потенційну можливість відповідача відчужити це майно на користь третіх осіб.
У зв`язку з цим він змушений звернутися до суду із заявою про вжиття заходів забезпечення позову шляхом:
- накладення арешту на нерухоме майно, що розташоване за адресою: АДРЕСА_1 (загальною площею 1938,4 кв.м.) та є приватною власністю приватного підприємства «ЯНТАР», код ЄДРПОУ: 30376692 власником якого є ОСОБА_4 ;
- заборони державним реєстраторам будь-яких органів (місцевого самоврядування, виконавчих комітетів, місцевих державних адміністрацій, акредитованих підприємств, Міністерства юстиції України), а також нотаріусам та особам, уповноваженим на виконання функцій державних реєстраторів, які мають відповідні повноваження щодо внесення будь- яких відомостей та/або змін з будь-яких питань до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб та громадських формувань, проводити реєстраційні дії відносно Приватного підприємства «ЯНТАР», код ЄДРПОУ: 30376692, щодо зміни та зміни відомостей про директора, підписантів, власників та всього керівного складу підприємства, а також розміру статутного капіталу Приватного підприємства «ЯНТАР», а також щодо внесення змін до статуту Приватного підприємства «ЯНТАР»;
- заборонити ОСОБА_4 , ОСОБА_1 , ОСОБА_5 та іншим особам, які діють від їх імені чи в їхніх інтересах, а також будь-яким іншим особам перешкоджати ОСОБА_2 у фактичному користуванні та перебуванні на території Приватного підприємства «ЯНТАР», код ЄДРПОУ: 30376692, за адресою: м. Одеса, вул. Генерала Цвєтаєва, буд. 18;
- заборонити будь-яким особам вчиняти дії, спрямовані на обмеження доступу ОСОБА_2 до майна та приміщень Приватного підприємства «ЯНТАР», код ЄДРПОУ: 30376692, а також намагання примусово усунути його з території підприємства.

Короткий зміст судового рішення суду першої інстанції

Ухвалою Хаджибейського районного суду міста Одеси від 19 січня 2026 року заяву ОСОБА_2 про забезпечення позову по цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_1 про визнання правочинів недійсними та скасування реєстраційних дій – задоволено частково.
Накладено арешт на нерухоме майно, що розташоване за адресою: 
АДРЕСА_1 (загальною площею 1938,4 кв.м.) та є приватною власністю приватного підприємства «ЯНТАР», код ЄДРПОУ: 30376692 власником якого є ОСОБА_4 .
Заборонено державним реєстраторам будь-яких органів (місцевого самоврядування, виконавчих комітетів, місцевих державних адміністрацій, акредитованих підприємств, Міністерства юстиції України), а також нотаріусам та особам, уповноваженим на виконання функцій державних реєстраторів, які мають відповідні повноваження щодо внесення будь- яких відомостей та/або змін з будь-яких питань до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб та громадських формувань, проводити реєстраційні дії відносно Приватного підприємства «ЯНТАР», код ЄДРПОУ: 30376692, щодо зміни та зміни відомостей про директора, підписантів, власників та всього керівного складу підприємства, а також розміру статутного капіталу Приватного підприємства «ЯНТАР», а також щодо внесення змін до статуту Приватного підприємства «ЯНТАР».
В інший частині заяви про забезпечення позову – відмовлено.
Зустрічне забезпечення не застосовувалось.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги

Не погоджуючись із вказаним судовим рішенням, ОСОБА_6 , в інтересах якої діє адвокат Робулець А.А. подала апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу Малиновського районного суду м. Одеси від 19.01.2026 року про забезпечення позову та постановити нову ухвалу, якою відмовити у задоволенні заяви ОСОБА_2 про забезпечення позову.

Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу

Апеляційна скарга вмотивована тим, що позивач, у своєму клопотанні про забезпечення позову, просив суд накласти арешт на нерухоме майно ПП «ЯНТАР», та суд задовольнив його та наклав арешт саме на нерухоме майно. Проте, це нерухоме майно не є статутним капіталом, так як воно було придбано у власність ПП «ЯНТАР» за господарським договором купівлі-продажу, та предметом позову у цій справі не є нерухоме майно, на яке було накладено арешт.
Сторона скаржників зауважує, що з урахуванням предмету позову та конкретних заходів для забезпечення позову суд не зазначив наявність ризиків, що істотно ускладнюють чи унеможливлюють виконання судового рішення при розгляді справи в подальшому. Суд у своєму рішенні не пояснив, яким чином накладення арешту на нерухоме майно може забезпечити виконання судового рішення щодо 100 % корпоративних прав. На думку сторони відповідачів, у суду не було підстав для накладення арешту на нерухоме майно через відсутність зв`язку між арештом нерухомого майна ПП «ЯНТАР» та предметом позовних вимог (право власності на 100 % статутного капіталу ПП «ЯНТАР»).
В скарзі наголошується, що предметом позову є визнання недійсним правочинів - Договору дарування та Договору купівлі-продажу 100 % корпоративних прав ПП «ЯНТАР», код ЄДРПОУ: 30376692 та скасування реєстраційних дій щодо переходу права власності на 100 % корпоративних прав ПП «ЯНТАР», код ЄДРПОУ: 30376692 від 28.12.2003 р. та 17.06.2025 р. Тобто безпосереднім предметом позову є право власності на 100 % корпоративних прав ПП «ЯНТАР», код ЄДРПОУ: 30376692.
Учасниками провадження по справі є фізичні особи - ОСОБА_1 , ОСОБА_4 , ОСОБА_3 (колишні та теперішній власник корпоративних прав) у якості відповідачів , а у якості позивача ОСОБА_2 (чоловік ОСОБА_1 ). Акцентується увага на тому, що предмет позову стосується також інтересів ПП «ЯНТАР», яке не було залучене до справи у якості відповідача або третьої особи.

Щодо відзиву на апеляційну скаргу

Представником ОСОБА_2 адвокатом Питомець А.В. подано відзив на апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в якому зазначається, що доводи апеляційної скарги, сторона позивача вважає необґрунтованими та такими, що не відповідають фактичним обставинам справи та нормам процесуального права, застосовані судом заходи забезпечення позову є обґрунтованими, співмірними заявленим вимогам та такими, що відповідають меті забезпечення ефективного захисту прав позивача, тому просять ухвалу Хаджибейського районного суду м.Одеси від 19.01.2026 року про забезпечення позову — залишити без змін, а подану апеляційну скаргу без задоволення.
Щодо твердження скаржниці про те, що предметом позову є виключно визнання недійсними правочинів щодо передачі корпоративних прав ПП «ЯНТАР» та скасування відповідних реєстраційних дій, у відзиві зазначається, що вказане твердження є неповним та таким, що не відповідає поточному обсягу позовних вимог у справі. Звертається увага на те, що Ухвалою суду першої інстанції у даній справі від 15.04.2026 року було прийнято заяву позивача про збільшення позовних вимог, відповідно до якої, зокрема, заявлено вимогу про Визнання об`єктом спільної сумісної власності подружжя ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 - нерухоме майно, що розташоване за адресою: АДРЕСА_1 (загальною площею 1938,4 кв.м.) що є приватною власністю приватного підприємства «ЯНТАР», власником якого є ОСОБА_4 .
Також, у відзиві зауважується, що позивач в своїй заяві про забезпечення позову вказував на свій намір в майбутньому звернутись до суду з вимогою про визнання об`єктом спільної сумісної власності подружжя даного майна набутого в період шлюбу, і на теперішній час предмет спору безпосередньо охоплює і нерухоме майно, на яке накладено арешт, що свідчить про наявність прямого зв`язку між заходами забезпечення позову та заявленими позовними вимогами.
Щодо доводів апелянта про те, що ПП «ЯНТАР» не було залучено до участі у справі, у відзиві зазначається, що зазначене твердження не відповідає дійсності, оскільки ПП «ЯНТАР» залучено до участі у справі в якості третьої особи, що підтверджується матеріалами справи та відповідною ухвалою суду у справі №521/20311/25 від 15.04.2026 року. Отже, твердження апелянта про розгляд справи без залучення підприємства, права та обов`язки якого можуть бути зачеплені рішенням суду, є безпідставним та спростовується процесуальними документами у справі.
Щодо доводів про те, що нерухоме майно не є статутним капіталом підприємства та не є предметом спору, стороною позивача вказується, що сам по собі факт набуття нерухомого майна підприємством за договором купівлі-продажу не спростовує можливості визнання такого майна об`єктом спільної сумісної власності подружжя, якщо воно було набуте за рахунок спільних коштів подружжя або в інший спосіб, передбачений законодавством. Більше того, з урахуванням поданої та прийнятої судом заяви про збільшення позовних вимог, нерухоме майно ПП «ЯНТАР» прямо визначене як об`єкт спору, що виключає будь-які сумніви щодо релевантності застосованого заходу забезпечення позову.
Крім того, сторона позивачів і не погоджується з твердження скаржниці про відсутність ризиків ускладнення чи неможливості виконання судового рішення та відсутність зв`язку між арештом майна і предметом позову, оскільки накладення арешту на нерухоме майно у даному випадку є необхідним та співмірним заходом забезпечення позову, спрямованим на запобігання відчуженню спірного майна, зміні його правового статусу та/або створенню інших перешкод для реального виконання майбутнього судового рішення. Докази, що підтверджують спроби продажу оспорюваного майна наявні в матеріалах справи.
Враховуючи, що спір стосується як корпоративних прав, так і майна підприємства існує обґрунтований ризик вчинення дій, спрямованих на відчуження або обтяження нерухомого майна, що у подальшому може істотно ускладнити або зробити неможливим виконання рішення суду.
Крім того, на думку сторони позивачів за відсутності відповідних заходів забезпечення позову, відповідачі мають реальну можливість змінити структуру управління підприємством, що, у свою чергу, створює додаткові ризики щодо розпорядження спірним майном.

Узагальнені доводи та заперечення інших учасників справи

Представник скаржниці ОСОБА_1 адвокат Халдай І.В. в судовому засіданні підтримав доводи та вимоги апеляційної скарги, просив її задовольнити.
Позивач ОСОБА_2 та його адвокат Питомець А.В. в судовому засіданні заперечували проти задоволення апеляційної скарги ОСОБА_1 , просили оскаржуване рішення залишити без змін.
Інші учасники справи до апеляційного суду не з`явилися, були повідомлені належним чином, клопотань про відкладення розгляду, або проведення розгляду справи в режимі відеоконференції не заявляли.
Виходячи з положень ст. 13 ЦПК України кожна сторона розпоряджається своїми правами на власний розсуд, у т.ч. правом визначити свою участь в тому чи іншому судовому засіданні. 
Законодавець передбачив, що явка до апеляційного суду належним чином повідомленого учасника справи не є обов`язковою.
Виходячи з вищевказаного, враховуючи передбачені діючим процесуальним законодавством строки розгляду справи, час знаходження справи на розгляді апеляційного суду, баланс інтересів учасників справи у якнайшвидшому її розгляді, освідомленість учасників справи про її розгляд, створення апеляційним судом під час розгляду даної справи умов для реалізації її учасниками принципу змагальності сторін, достатньої наявності у справі матеріалів для її розгляду, враховуючи думку осіб, що з`явились, колегія суддів вважає можливим проводити розгляд за відсутності учасників які не з`явились.

Фактичні обставини справи

У листопаді 2025 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_1 про визнання правочинів недійсними та скасування реєстраційних дій.
15 січня 2026 року представником позивача, діючого на підставі ордеру від 21 листопада 2025 року, подано заяву про забезпечення позову.

МОТИВУВАЛЬНА ЧАСТИНА

Позиція апеляційного суду

Заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність й обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів апеляційного суду приходить до наступного.
Зі змісту статті 367 ЦПК України вбачається, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Відповідно до положень ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (частина перша статті 12 ЦПК України).
Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій (частина четверта статті 12 ЦПК України).
Згідно з положенням частини третьої статті 13 ЦПК України учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.
Справедливість судового розгляду повинна знаходити свою реалізацію, у тому числі у здійсненні судом правосуддя без формального підходу до розгляду кожної конкретної справи.
Дотримання принципу справедливості судового розгляду є надзвичайно важливим під час розгляду судових справ, оскільки його реалізація слугує гарантією того, що сторона, незалежно від рівня її фахової підготовки та розуміння певних вимог цивільного судочинства, матиме можливість забезпечити захист своїх інтересів.

Застосовані норми права та мотиви, з яких виходить апеляційний суд

Відповідно до пункту 15 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 жовтня 2008 року № 12 «Про судову практику розгляду цивільних справ в апеляційному порядку» у разі якщо апеляційна скарга подана на рішення щодо частини вирішених вимог, суд апеляційної інстанції відповідно до принципу диспозитивності не має права робити висновків щодо неоскарженої частини ні в мотивувальній, ні в резолютивній частині судового рішення, а в описовій частині повинен зазначити, в якій частині вимог судове рішення не оскаржується.
Законність судового рішення суду в частині не задоволених вимог, колегією суддів не перевіряється, оскільки зазначене не є предметом апеляційного оскарження.
Ухвала суду першої інстанції оскаржується в частині задоволених вимог заяви про забезпечення позову, а тому апеляційний суд переглядає судове рішення саме в цій частині.
Відповідно до частин першої та другої статті 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.
Відповідно до пункту 2 частини першої статті 150 ЦПК України позов забезпечується забороною вчиняти певні дії.
Заходи забезпечення позову мають тимчасовий характер і діють до виконання рішення суду, яким закінчується розгляд справи по суті.
Вирішуючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.
Невжиття заходів забезпечення позову не повинно мати наслідком заподіяння шкоди позивачу, а вжиття таких заходів не повинно мати наслідком заподіяння шкоди заінтересованим особам.
Однією з підстав задоволення заяви про забезпечення позову є спроможна вірогідність повідомлених обставин, що можуть перешкодити виконанню судового рішення у разі задоволення позову.
Тобто, підстави для забезпечення позову є оціночними та враховуються судом в залежності до конкретного випадку.
При вжитті заходів забезпечення позову повинна бути наявність зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову і захистити інтереси позивача.
Фундаментальними критеріями, які формують висновок про наявність дійсних підстав для забезпечення позову, є логічний та юридичний аналіз обставин справи, на які посилається позивач, доводи заяви про забезпечення позову та заперечення іншої сторони. Процесуальні норми лише вказують на порядок вчинення дій.
Метою забезпечення позову є вжиття судом заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій з боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийнято на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.
Забезпечення позову по суті - це обмеження суб`єктивних прав, свобод чи інтересів відповідача або пов`язаних із ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника). Зазначені обмеження встановлює суд в ухвалі, вони діють до заміни судом виду забезпечення позову або скасування заходів забезпечення позову.
Правова природа арешту майна чи іншого обмеження стосовно майна, вчиненого у зв`язку із провадженням у цивільній справі, полягає у обмеженні права розпорядженні ним (продаж, дарування, відчуження в інший спосіб, передання в заставу, іпотеку, укладення інших правочинів чи перероблення майна), при цьому за власником зберігається право користування. Таке обмеження допускається, якщо воно передбачено законом і є обґрунтованим.
Заходи забезпечення позову повинні бути співмірними із заявленими позивачем вимогами. Співмірність передбачає співвіднесення судом негативних наслідків від вжиття заходів до забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду та майнових наслідків заборони вчиняти певні дії.
Під час вирішення питання щодо забезпечення позову, обґрунтованість позову не досліджується, оскільки питання обґрунтованості заявлених позовних вимог є предметом дослідження судом під час розгляду спору по суті і не вирішується ним під час розгляду заяви про забезпечення позову. Суд повинен лише пересвідчитися, що між сторонами виник спір.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 лютого 2020 року у справі № 381/4019/18 (провадження № 14-729цс19) зазначено, що: "співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії. Заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватися лише в разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до таких дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу. Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам".
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 15 вересня 2020 року в справі № 753/22860/17 (провадження № 14-88цс20) зазначено, що "умовою застосування заходів забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача. Гарантії справедливого суду діють не тільки під час розгляду справи, але й під час виконання судового рішення. Зокрема тому, розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд повинен врахувати, що вжиття відповідних заходів може забезпечити належне виконання рішення про задоволення позову у разі ухвалення цього рішення, а їх невжиття, - навпаки, ускладнити або навіть унеможливити таке виконання. Конкретний захід забезпечення позову буде співмірним позовній вимозі, якщо при його застосуванні забезпечується: збалансованість інтересів сторін та інших учасників судового процесу під час вирішення спору; можливість ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача без порушення або безпідставного обмеження прав та охоронюваних інтересів інших учасників справи чи осіб, що не є її учасниками; можливість виконання судового рішення у разі задоволення вимог, які є ефективними для захисту порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача.
Адекватність заходу до забезпечення позову, що застосовується судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється судом, зокрема, з урахуванням співвідношення права (інтересу), про захист яких просить заявник, з майновими наслідками заборони відповідачеві вчиняти певні дії.
Заходи забезпечення позову повинні застосовуватися лише в разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до таких дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу".
Подібні правові висновки сформульовані у постановах Верховного Суду від 10 листопада 2020 року у справі № 910/1200/20 та від 31 січня 2023 року у справі № 295/5244/22.

Як вбачається з матеріалів оскарження ухвали Хаджибейського районного суду м. Одеси від 19 січня 2026 року у справі № 521/20311/25, на момент ухвалення, предметом позову є визнання недійсним правочинів — Договору дарування та Договору купівлі-продажу 100% корпоративних прав ПП «ЯНТАР» та скасування реєстраційних дій, щодо переходу права власності на 100% корпоративних прав ПП «ЯНТАР» від 28.12.2003 року та 17.06.2025 року.
Учасниками провадження по справі на момент ухвалення Ухвали від 19.01.2026 року є позивач ОСОБА_2 та відповідачі у справі є фізичні особи - ОСОБА_1 , ОСОБА_4 , ОСОБА_3 (колишні та теперішній власник корпоративних прав).

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 150 ЦПК України, позов забезпечується накладенням арешту на майно, що належить відповідачеві і знаходиться у нього або в інших осіб. Тобто, закон допускає арешт майна, яке фактично знаходиться у третьої особи, але належить на праві власності саме відповідачу.

Колегія суддів зауважує, що безпосереднім предметом позову у зазначеній справі є право власності на 100% корпоративних прав ПП «ЯНТАР», проте, як вбачається з матеріалів справи ПП «ЯНТАР» не є відповідачем у даній справі, а прийнята ухвала безпосередньо створює обов`язки та обмеження саме для ПП «ЯНТАР», яке проміж тим, не має статусу учасника справи та позбавлена можливості захищати свої інтереси.

Позивач ОСОБА_2 не має права вимоги до ПП «ЯНТАР».

За таких обставин, колегія приходить до висновку, що суд першої інстанції постановив ухвалу з порушенням норм процесуального права, наклав арешт на майно та ухвалив заборону вчиняти певні дії стосовно ПП «ЯНТАР», яка не залучено до участі у справі, чим порушив вимоги ст. 376 ЦПК України.

Таким чином, доводи апеляційної скарги є слушними та обґрунтованим, які знайшли своє підтвердження під час апеляційного розгляду.

Суд апеляційної інстанції відхиляє твердження сторони позивачів з приводу того, що в подальшому Ухвалами від 15.04.2026 року ПП «ЯНТАР» було залучено до розгляду у справі та змінено позовні вимоги, оскільки судова процедура базується на принципі фіксації правовідносин у часі і законність ухвали про забезпечення позову, перевіряється апеляційним судом на момент її постановлення, а саме 19.01.2026 року.

Висновки апеляційного суду за результатами розгляду апеляційної скарги

Відповідно до пункту 2 частини 1статті 374 ЦПК України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.
За таких обставин, колегія суддів дійшла висновку, що ухвала про часткове задоволення заяви про забезпечення позову в оскаржуваній частині підлягає скасуванню з ухваленням в цій частині нового судового рішення про відмову у задоволенні заяви про забезпечення позову.

Керуючись ст. 367, п. 2 ч. 1 ст. 374, ст. 376, 384 ЦПК України, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Робулець Анатолій Андрійович — задовольнити.

Ухвалу Хаджибейського районного суду міста Одеси від 19 січня 2026 року в частині задоволення заяви ОСОБА_2 про забезпечення позову шляхом накладення арешту на нерухоме майно, що розташоване за адресою: АДРЕСА_1 (загальною площею 1938,4 кв.м) та є приватною власністю приватного підприємства «ЯНТАР», код ЄДРПОУ: 30376692 власником якого є ОСОБА_4 та в частині заборони державним реєстраторам будь-яких органів (місцевого самоврядування, виконавчих комітетів, місцевих державних адміністрацій, акредитованих підприємств, Міністерства юстиції України), а також нотаріусам та особам, уповноваженим на виконання функцій державних реєстраторів, які мають відповідні повноваження щодо внесення будь-яких відомостей та/або змін з будь-яких питань до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб та громадських формувань, проводити реєстраційні дії відносно Приватного підприємства «ЯНТАР», код ЄДРПОУ: 30376692, щодо зміни та зміни відомостей про директора, підписантів, власників та всього керівного складу підприємства, а також розміру статутного капіталу Приватного підприємства «ЯНТАР», а також щодо внесення змін до статуту Приватного підприємства «ЯНТАР» - скасувати та ухвалити в цій частині нове судове рішення про відмову у задоволенні зазначених вимог.

В іншій частині ухвалу суду залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає чинності з дня її проголошення.
Касаційна скарга може бути подана протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення до Верховного Суду.

Повний текст постанови складено 15.05.2026 року.

Головуючий О.Ю. Карташов

Судді В.А. Коновалова

Ю.П. Лозко