Справа № 948/1041/25 
Номер провадження 2/948/47/26 

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 

11.06.2026 Машівський районний суд Полтавської області у складі: 
головуючого-судді Косик С.М.,
за участю секретаря Ткач Н.М.,
позивача ОСОБА_1 ,
представника позивача ОСОБА_2 ,
представника відповідача ОСОБА_3 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в селищі Машівка за правилами загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_4 , третя особа на стороні відповідача, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору – Машівська державна нотаріальна контора Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, про встановлення факту спільного проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу та про зміну черговості одержання права на спадкування,
відповідно до ч.1 ст. 268 ЦПК України в судовому засіданні 11.06.2026 року суд проголосив вступну та резолютивну частину Рішення,-
у с т а н о в и в :

у листопаді 2025 року ОСОБА_1 звернулася до Машівського районного суду Полтавської області з позовом до ОСОБА_4 , у якому просила встановити факт спільного проживання ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 однією сім`єю з 10 березня 2015 по день смерті останнього ІНФОРМАЦІЯ_3 , та змінити черговість одержання права на спадкування після смерті спадкодавця ОСОБА_5 , визначивши за нею право спадкування за законом як спадкоємиці першої черги (а.с.2-9).
Позов мотивований тим, що з 10 березня 2015 року позивачка стала проживати однією сім`єю з ОСОБА_5 у належному останньому житловому будинку за адресою: АДРЕСА_1 . Оскільки позивачка переїхала з попереднього (зареєстрованого) місця проживання в с.Новоіванівка Лубенського району Полтавської області до с.Селещина, нею було вирішено питання працевлаштування за місцем проживання. З липня 2015 року по січень 2018 року вона здійснювала трудову діяльність по прибиранню приміщень у ПАТ «Мегабанк» в с.Базилівщина Машівського (натепер Полтавського) району Полтавської області, а з лютого 2018 року по квітень 2021 року працювала прибиральником службових приміщень у відділенні ПАТ «Державний Ощадний Банк України» в селищі Машівка Полтавського району Полтавської області. Після реорганізації банку трудову діяльність продовжила у лізинговій компанії за цим же місцезнаходженням.
ОСОБА_5 у вказаний період часу не працював, отримував пенсію, а тому їхній спільний сімейний бюджет був стабільний, оскільки складався з її заробітної плати та пенсії чоловіка. За час проживання із ОСОБА_5 вони як подружжя мали спільні права та обов`язки, вели спільно домашнє господарство, мали спільний бюджет, займалися благоустроєм будину – робили ремонт, утеплення будинку, купували предмети для домашнього побуту.
Всі свята вони з чоловіком проводили разом в колі рідних та друзів, знайомі та родичі вважали їх чоловіком та дружиною. Односельці та представники старостату завжди зверталися до неї як до дружини ОСОБА_6 для вирішення різних життєвих питань.
У липні 2024 вони з ОСОБА_5 прийняли спільне рішення про її тимчасове проживання в с.Новоіванівка Лубенського району Полтавської області з неповнолітнім онуком ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_4 до досягнення дитиною повноліття, оскільки мати хлопчика померла, а з батьком онук відмовився проживати в сім`ї батька.
З часу її окремого проживання вони спілкувалися із ОСОБА_5 по телефону, щомісяця вона приїздила на 7-10 днів додому, виконувала обов`язки по господарству, прибирала будинок, готувала іжу, прибирала город тощо.
14.03.2025 вона спілкувалася з ОСОБА_5 по телефону, а 15.03.2025 чоловік на зв`язок не вийшов, після чого вона потелефонувала сусідці ОСОБА_8 щоб вона відвідала чоловіка, на що сусідка відповіда що ОСОБА_5 приходив до них та спілкувався з її чоловіком. 21.03.2025 вона приїхала в с.Селещина та виявила в приміщенні гаража за місцем їхнього проживання тіло ОСОБА_5 без ознак життя, після чого викликала поліцію та екстрену медичну допомогу. 22.03.2025 здійснено поховання чоловіка, організація поховання та витрати на поховання були забезпечені нею як дружиною померлого та його братами. 
Після смерті ОСОБА_5 вона продовжує користуватися житловим будинком та підтримує його в належному стані, сплачує комунальні послуги. 
11.07.2025 за її заявою відкрита спадкова справа до майна ОСОБА_5 в Машівській державній нотаріальній конторі, проте їй відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину у зв`язку з відсутністю допустимих для перевірки доказів родинних відносин з померлим.
У відзиві на позов представник відповідача – адвокат Бульбах Н.М. заперечує проти задоволення позовних вимог в повному обсязі, не погоджується з тим, що позивачка проживала з ОСОБА_5 однією сім`єю як на час смерті спадкодавця, так і за декілька років до дня смерті (а.с.144-150).
Відповідач не заперечує того факту, що позивач могла певний період часу проживати із його батьком ОСОБА_5 однією сім`єю без реєстрації шлюбу, проте жодна із вказаних в підтвердження факту спільного проживання із спадкодавцем саме до дня смерті останнього обставин, не підтверджена належними доказами. 
Зокрема по місцю проживання позивач зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 , що вказує на те, що упродовж 10 років спільного проживання вона з невідомих причин не зареєструвала своє місце проживання в будинку свого цивільного чоловіка. Натомість, згідно акта обстеження житлово-побутових умов проживання старостою Селещинського старостинського округу видано довідку про те, що власник житлового будинку ОСОБА_5 помер ІНФОРМАЦІЯ_5 , в будинку ніхто не зареєстрований, але згідно акта депутата там проживає без реєстрації з 2015 ОСОБА_1 .
Вважає, що наданими позивачем документами підтверджується фактичне проживання ОСОБА_1 в будинку ОСОБА_5 з 2015, проте не підтверджується факт проживання на час смерті власника будинку. За вказаних обставин нічим не підтверджується період фактичного проживання позивача в будинку спадкодавця. 
Проте, цілком доведеним є факт того, що на момент смерті спадкодавця вона не проживала з ним в одному будинку як сім`я. Зокрема, в позовній заяві позивач вказує на те, що з липня 2024 вона проживає зі своїм неповнолітнім внуком ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_4 за місцем своєї реєстрації в с.Новоіванівка, Лубенського району Полтавської області, що виключає проживання її зі спадкодавцем однією сім`єю.
Відповідач не погоджується із обґрунтуванням позивача щодо її переїзду до населеного пункту за місцем реєстрації для проживання разом з онуком з метою уникнення проблемних питань з органами опіки та піклування, оскільки обставини вказують на те, що її проживання за місцем реєстрації було обумовлено її власним бажанням, не пов`язаним з виконанням певних обов`язків щодо свого онука. Після смерті матері обов`язки по вихованню та забезпеченню сина продовжує нести його батько, відомості про позбавлення батьківських прав якого в матеріалах справи відсутні, а отже, саме він за законом є зобов`язаним виховувати сина та нести за нього цілковиту відповідальність.
Отже, рішення позивача про переїзд за місцем реєстрації не є вимушеним чи зумовленим необхідністю виконання обов`язків щодо свого онука, а є добровільним та свідомим рішенням жити разом з ним. Крім того, мати дитини померла в 2020, що дає підстави вважати, що проживає позивачка за місцем реєстрації ще з 2020 року.
Також позивач вказує, що на час смерті спадкодавця вона з ним не проживала, а за наявності тривожних ознак, які вказували на те, що ОСОБА_5 перебував у небезпеці, не звернулась до рідних для з`ясування ситуації і можливості надання допомоги. Викладене вказує на відсутність родинних відносин між позивачем та рідними спадкодавця.
Твердження позивача, що вона брала участь у похованні, допомагала матеріально, купувала ритуальні товари, не є свідченням того, що вона виконувала обов`язок саме дружини померлого. Участь у похованні брали брати померлого та інші родичі, а тому кошти на придбання ритуальних товарів були спільними, накладна була видана на ім`я ОСОБА_1 , яка здійснювала їх закупівлю.
Як зазначає відповідач, позивач задовго до смерті спадкодавця разом з ним не проживала, як не проживала і на час смерті, а тому даним будинком не користувалася до та після смерті власника, будинок знаходиться в занедбаному стані, в ньому ніхто не проживає.
В обґрунтування заявленої позовної вимоги позивач вказує, що спільний сімейний бюджет складався з її заробітної плати, пенсії та пенсії ОСОБА_5 . Проте, жодних доказів того, що бюджет був спільним, позивачем суду не надано, позивачем не надано жодного доказу, що кошти використовувались на потреби сім`ї та були спільними, як і не надано доказів, що вона разом із спадкодавцем займалися благоустроєм будинку, робили ремонт, утеплення будинку, купували предмети для домашнього побуту з метою забезпечення потреб сім`ї, а фото, надане позивачкою, не є доказом проживання їх разом як одна сім`я упродовж 10 років.
Щодо позовної вимоги про зміну черговості одержання права на спадкування після смерті спадкодавця відповідач повідомляє, що вказана позовна вимога є похідною від основної позовної вимоги, а тому відповідач заперечує проти її задоволення судом з вказаних вище обґрунтувань.
Окремо відповідач звертає увагу на те, що відповідно до ст.1264 ЦК України у четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менше як п`ять років до часу відкриття спадщини. На час відкриття спадщини та за кілька років до цього позивач не проживала із спадкодавцем однією сім`єю, тому навіть якщо вона перебувала із ним у сімейних відносинах раніше, це не відносить її до кола спадкоємців четвертої черги спадкування за законом.
Спадкодавець ОСОБА_5 проживав один, самостійно себе забезпечував та не потребував сторонньої допомоги, що виключає безпорадність його стану, якби він дійсно потребував опіки, то позивач проживала б разом з ним, допомагала, а не переїхала проживати до Лубенського району. До відповідача за допомогою спадкодавець за життя ніколи не звертався.
Твердження позивачки про відсутність належного спілкування між спадкодавцем та його дітьми є її суб`єктивним баченням ситуації, що жодним чином не впливає на законне право відповідача на спадкування майна свого покійного батька.
26.02.2026 представник позивача – адвокат Жигилій І.Ф. подала до суду відповідь на відзив, в якій зазначила, що викладені відповідачем заперечення проти задоволення позовних вимог є безпідставними та необґрунтованими, виходячи з наступного.
Так, до відзиву на позовну заяву не долучено жодного доказу, який би спростував факт спільного проживання позивача та ОСОБА_5 однією сім`єю, як жінки та чоловіка без реєстрації шлюбу по день смерті останнього.
Самі лише заперечення відповідача про те, що позивач не проживала з його батьком однією сім`єю як на час смерті, так і за декілька років до дня смерті не може свідчити про дійсність таких заперечень та не відповідає обставинам справи в цілому.
Наведені у відзиві доводи відповідача фактично зводяться до переоцінки доказів та незгоди з правовою позицією позивача, а тому не дають підстав для заперечень щодо відсутності фактичних шлюбних відносин, які існували та продовжували тривати між ОСОБА_5 та ОСОБА_9 до дня його смерті.
Разом з цим вбачається, що відповідачем заперечується не стільки факт спільного проживання однією сім`єю, скільки не визнається наявність між ОСОБА_1 та ОСОБА_5 гармонійних та стабільних відносин, які притаманні шлюбу, оскільки на його думку позовні вимоги позивачки ґрунтуються на її припущеннях та свідченнях.
Зокрема відповідач зазначає, що факт проживання позивачки на час смерті ОСОБА_5 в будинку спадкодавця однією сім`єю нічим не підтверджується та вважає, що позивачка проживала за місцем своєї реєстрації ще з 2020 року, також не погоджується із тим, що позивачка продовжує користуватися житловим будинком померлого та заперечує проти задоволення позовної вимоги щодо зміни черговості одержання права на спадкування після смерті спадкодавця ОСОБА_5 .
Інформація, яка підтверджує факт спільного проживання позивачки з ОСОБА_5 , визнана публічно та підтверджена депутатом селищної ради та сусідами, а також посвідчено посадовою особою в особі старости Селещинського старостинського округу.
Заслуговує на увагу і той факт, що відповідач не є жителем Машівської територіальної громади, як зазначено ним у відзиві на позов, його спілкування з батьком було зведено до мінімуму, на похороні був відсутній, а отже, підтверджує факт того, що відповідач не є обізнаний щодо фактичних шлюбних відносин батька, в тому числі і про спільне проживання з ОСОБА_1 , оскільки не підтримував спілкування з батьком, а отже, дані обставини йому невідомі. Окрім цього, твердження відповідача про зареєстроване місце проживання позивачки та те, що вона упродовж 10 років з невідомих причин не зареєструвала своє місце проживання в будинку свого цивільного чоловіка є такою неприйнятними, оскільки дане твердження не спростовує факту проживання однією сім`єю з ОСОБА_5 .
Разом з цим, доводи відповідача про те, що ОСОБА_1 з 2020 року проживає за місцем реєстрації не знаходить підтвердження, так як із трудової книжки позивача вбачається, що вона з лютого 2018 року по квітень 2021 здійснювала трудову діяльність у ПАТ «Ощадбанк», та актом №16 від 05.02.2026 виконавчого комітету Хорольської міської ради підтверджено, що ОСОБА_1 з онуком з липня 2024 року проживають за місцем реєстрації: АДРЕСА_2 . Також виробничою характеристикою, виданою ДП «Ялосовецьке» від 05.02.2026, підтверджується факт трудової діяльності ОСОБА_1 на даному підприємстві з 20.07.2024.
А тому, позивач ОСОБА_1 беззаперечно стверджує, що проживання із ОСОБА_5 мало характер сімейного життя, притаманного подружжю, обставини, які б підтверджували припинення сімейних відносин відсутні, рішення про те, що потрібно роз`їхатися також не приймалося. Безпосереднім фактом припинення сімейних відносин як чоловіка та жінки між ОСОБА_1 та ОСОБА_5 стала раптова смерть за місцем проживання останнього.
Представник позивача зазначає, що позивачем обґрунтовано доведено без сумнівів про факт тривалого спільного проживання жінки та чоловіка без реєстрації шлюбу з ОСОБА_5 , набуття побутових речей для спільного користування, зокрема за спільні кошти в результаті праці, а також брали спільну участь в утриманні житла, його ремонту, організовували спільне харчування, виявляли взаємне піклування та підтримку, мали взаємні почуття та обов`язки, притаманні подружнім відносинам.
Зважаючи на викладене, представник позивача – адвокат Жигилій І.Ф. просить суд позовні вимоги задовольнити в повному обсязі та відхилити викладені заперечення відповідачем, наведені у відзиві на позовну заяву (а.с.168-173).
Ухвалою від 13.11.2025р. Машівський районний суд відкрив провадження у справі за правилами загального позовного провадження, залучив до участі у справі як третю особу на стороні відповідача, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору – Машівську державну нотаріальну контору Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції та витребувано докази з Машівської державної нотаріальної контори (а.с.60).
12.12.2025 суд своєю ухвалою витребував докази з Карлівської філії Державної спеціалізованої установи «Полтавське обласне бюро судово-медичної експертизи» та із Комунального підприємства «Полтавський обласний центр екстреної медичної допомоги та медицини катастроф Полтавської обласної ради» та відклав підготовче засідання у справі (а.с.104).
10.02.2026 суд закрив підготовче провадження та призначив справу до судового розгляду по суті (а.с.159-160).
У судовому засіданні позивачка та її представниця позов підтримали та наполягали на його задоволенні.
Позивачка пояснила, що у 2015 році вона познайомилася із ОСОБА_5 та після спілкування вони вирішили проживати разом, а тому вона переїхала до чоловіка за місцем його проживання в АДРЕСА_1 . Вони з ОСОБА_5 були розлучені. Вона працювала в Мегабанку, чоловік на молокозаводі та отримував пенсію, бюджет в них був спільний, вони доглядали за будинком, саджали город. Зі своєю ріднею та ріднею чоловіка вони спілкувалися як подружжя. Діти ОСОБА_5 з батьком не спілувалися за його життя, не були присутні і на похороні. У 2024 році вони з чоловіком прийняли спільне рішення про її переїзд за місцем її реєстрації щоб доглядати неповнолітнього онука, оскільки мати дитини померла. Проте вона часто приїздила додому, вони не припинили з ОСОБА_5 відносин як сім`я, вона доглядала за будинком, городом, готувала іжу, піклувалася про чоловіка. У березні 2025 року чоловік довго не виходив на зв`язок, а коли вона приїхала, виявила його мертвим.
Представниця позивачки покликалася на те, що з 2015 року по день березень 2025 року позивачка та ОСОБА_5 проживали як чоловік та дружина, мали спільний бюджет, спільний побут, взаємні права та обов`язки, вели спільне господарство – тримали господарство, робили ремонт в будинку. ОСОБА_1 тимчасово переїхала до Лубенського району щоб доглядати онука, за домовленістю з ОСОБА_5 , кожного місяця до 10 днів вона перебувала за місцем їхнього спільного проживання в с.Селещина, а в ніші дні вони підтримували зв`язок по телефону. Стосунки позивачки з покійним ОСОБА_5 визнавалися публічно односельцями та родичами останніх. Саме ОСОБА_10 виявила ОСОБА_5 за місцем їхнього проживання без ознак життя, здійснила поховання та доглядає за могилою, їй видано свідоцтво про смерть. 
Діти не спілкувалися з батьком, не цікавилися його здоров`ям, не були обізнані про його життя, натомість позивачка як дружина опікувалася ОСОБА_5 за життя, здійснила поховання останнього, діти не були і на похороні в батька, а тому є підстави для зміни черговості спадкування в порядку ст.1259 ЦК України. 
Представниця відповідача проти задоволення позову заперечувала з підстав, викладених у відзиві на позов та покликалася на те, що наявність першої черги спадкування усуває позивача від спадкування до майна померлого батька ОСОБА_5 , як спадкоємця четвертої черги. Відповідач дійсно мало спілкувався з батьком, який самоусунувся від його виховання, не сплачував аліменти, а тому не обізнаний про те, чи проживала позивачка з його батьком. Натомість доказів спільного ведення господарства, наявності спільного бюджету у позивачки з померлим ОСОБА_5 немає, на час смерті останнього позивачка не проживала за місцем проживання померлого, з липня 2024 року мешкала за місцем реєстрації в Лубенському районі, а за усталеною практикою Верховного Суду не проживання за поважних причин можливо для подружжя, не цивільного шлюбу. Також уважала що надані позивачкою квитанції про придбання ритуальних товарів для поховання ОСОБА_5 не свідчать що товари були придбані за кошти позивачки.
Виконуючий обов`язки Машівської державної нотаріальної контори Русняк Р. просив справу розглянути без участі представника державної нотаріальної контори, при вирішенні справи покладається на розсуд суду (а.с.66,157,163).
Суд, заслухавши сторони, дослідивши надані письмові докази та допитавши свідків, встановив такі обставини у справі та відповідні їм правовідносини.
Судом установлено, що ІНФОРМАЦІЯ_5 в с.Селещина, Полтавського району Полтавської області у віці 67 років помер ОСОБА_5 , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_1 від 24.03.2025 (а.с.16).
Як видно з довідки слідчого СВ ВП №3 Полтавського РУП ГУНП в Полтавській області Пиляя О. телефонне повідомлення ОСОБА_1 про факт смерті ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 у гаражі господарства за місцем його проживання, було прийняте і зареєстроване в Єдиному реєстрі досудових розслідувань за реєстраційним номером 12025170450000146 (а.с.14).
31.03.2025 слідчим СВ ВП №3 Полтавського РУП ГУНП в Полтавській області Пиляєм О. винесено постанову про закриття кримінального провадження №12025170450000146 від 21.03.2025 (а.с.15).
Як видно з накладної №29 від 22.03.2025 року на ім`я ОСОБА_1 , здійснено придбання товарів для поховання на загальну суму 17 820,00 грн (а.с.54).
11.07.2025 ОСОБА_1 звернулася до Машівської державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини після померлого ІНФОРМАЦІЯ_5 ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с.17).
З копії спадкової справи №25/2025 після померлого ІНФОРМАЦІЯ_5 ОСОБА_5 вбачається, що 11.07.2025 та 03.09.2025 до державного нотаріуса Машівської державної нотаріальної контори Русняка Р.В. звернулися із заявами про прийняття спадщини ОСОБА_1 та ОСОБА_4 .
Як убачається із заяви ОСОБА_11 до державного нотаріуса Машівської державної нотаріальної контори Русняка Р.В. від 03.09.2025, ОСОБА_4 відмовився від спадщини за законом після померлого ІНФОРМАЦІЯ_5 батька ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 на користь брата ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_6 . Також ОСОБА_4 на підставі довіреності від 03.09.2025, уповноважив ОСОБА_12 бути його представником з питань оформлення його спадкових справ на майно, яке залишилося після смерті його батька ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .
За інформацією виконавчого комітету Ланнівської сільської ради Полтавського району Полтавської області від 12.11.2025, ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , зареєстрований на території Ланнівської сільської ради з 20.05.2015 за адресою: АДРЕСА_3 (а.с.59,64).
18.09.2025 державним нотаріусом Машівської державної нотаріальної контори Русняком Р.В. 18.09.2025 винесено постанову про відмову ОСОБА_1 у вчиненні нотаріальної дії – у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на земельні ділянки площею 0,09 га, кадастровий номер 5323086601:01:001:1425 з господарськими будівлями і спорудами та 0,12 га , кадастровий номер 5323086601:01:001:1426, розташованих на території АДРЕСА_1 , у зв`язку з відсутністю допустимих для перевірки в нотаріальному порядку доказів родинних відносин між ОСОБА_5 та ОСОБА_1 (а.с.18).
29.10.2025 ОСОБА_1 звернулася до Машівської державної нотаріальної контори із заявою про призупинення видачі свідоцтва про право на спадщину за законом спадкоємцям (а.с.68-95).
За рішенням восьмої сесії Селещинської сільської ради двадцять другого скликання від 16.05.1997 року, ОСОБА_5 передано безоплатно у приватну власність земельну ділянку для обслуговування житлового будинку 0,05 га та для ведення підсобного господарства 0,10 га, яка знаходиться по АДРЕСА_4 (а.с.19).
Як видно з рахунку та квитанцій, зазначених на а.с.20, ОСОБА_5 було сплачено грошові кошти за приватизацію земельної ділянки та виготовлення технічних документацій із землеустрою.
Згідно з Державним актом на право приватної власності на землю, виданого на підставі рішення 8 сесії 22 скликання Селещинської сільської ради від 16.05.1997, ОСОБА_5 передана у приватну власність земельна ділянка площею 0,21 га, розташована на території с.Селещина, Селещинської сільської ради, для будівництва та обслуговування жилого будинку із господарськими будівлями та ведення особистого підсобного господарства, що також підтверджується витягом з Державного земельного кадастру про земельну ділянку №НВ-5316097852020 від 13.05.2020 (а.с.21,28-31).
На а.с.22-27 є технічний паспорт на житловий будинок по АДРЕСА_4 , власником якого є ОСОБА_5 . 
За актом обстеження житлово-побутових умов проживання ОСОБА_1 , підписаного депутатом селищної ради Касіч Н.М. та сусідами ОСОБА_13 , ОСОБА_14 та посвідченого старостою ОСОБА_15 , ОСОБА_1 фактично проживає без реєстрації в АДРЕСА_1 з 2015 року, як цивільна дружина померлого в 2025 році ОСОБА_5 , проживали родиною,мали спільний бюджет та вели спільне господарство (а.с.32).
Згідно з довідкою Селещинського старостинського округу виконавчого комітету Машівської селищної ради, власник житлового будинку ОСОБА_5 помер ІНФОРМАЦІЯ_5 , в будинку ніхто не зареєстрований, але згідно акту депутата там проживає з 2015 року без реєстрації ОСОБА_1 , 1960 р.н. (а.с.33).
За актом №16 від 05.02.2026 ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , проживає, але не зареєстрована за адресою: АДРЕСА_5 (а.с.174).
Відповідно до довідки Селещинського старостинського округу виконавчого комітету Машівської селищної ради від 03.11.2025, ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , згідно погосподарської книги №01 (за 2016-2025 роки), особовий рахунок № НОМЕР_2 по Селещинському старостинському округу Машівської селищної ради Полтавської області, був зареєстрований за адресою: АДРЕСА_6 , помер ІНФОРМАЦІЯ_3 . На день смерті в цьому будинку ніхто не був зареєстрований, окрім померлого (а.с.34).
Згідно зі свідоцтвом про розірвання шлюбу серії НОМЕР_3 від 11.09.1995, був розірваний шлюб між ОСОБА_5 та ОСОБА_12 , про що в книзі реєстрації актів про розірвання шлюбу 11.09.1995 зроблено запис за №18 (а.с.44).
ОСОБА_1 в зареєстрвоаному шлюбі в спірний період не перебувала (а.с.11 на зв.).
На а.с.35-37 є реєстр застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, із зазначенням індивідуальних відомостей про застраховану особу ОСОБА_1 за період з 2011 по 2025 рік. 
Як видно з актів надання послуг від 31.01.2017 та 30.04.2017, ОСОБА_1 надавала послуги (прибирання приміщень) ПАТ «МЕГАБАНК» згідно з договором надання послуг №б/н від 01.07.2015 у 2015 - 2017 роках (а.с.38,39,125-131,133).
Як убачається із запису в трудовій книжці ОСОБА_1 , остання з 02 лютого 2018 по 08 квітня 2021 працювала прибиральником службових приміщень відділу будівництва, експлуатації будівель та господарського обслуговування ПАТ «Державний Ощадний Банк України» (а.с.40).
ІНФОРМАЦІЯ_8 у віці 39 років померла ОСОБА_16 , яка є матір`ю ОСОБА_7 та яка 01.03.2003 уклала шлюб з ОСОБА_17 , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_4 від 19.10.2020, свідоцтвом про народження серії НОМЕР_5 від 05.06.2007 та свідоцтвом про одруження серії НОМЕР_6 (а.с.41-43).
На а.с.45-51 є копії квитанцій, платіжок, рахунків-фактури про сплату ОСОБА_5 комунальних послуг за адресою: АДРЕСА_1 . 
Як убачається з виробничої характеристики директора ДП «Ялосовецьке», ОСОБА_1 працює робітником з комплексного обслуговування с/г виробництва відділку №3 в ДП «Ялосовецьке», Лубенського району Полтавської області згідно наказу №КП70 від 20.07.2024 (а.с.175).
На а.с.176-178 є копія трудової книжки ОСОБА_1 серії НОМЕР_7 , виданої 14.10.1981 та довідки медичних досліджень ОСОБА_1 лікувально-діагностичного центру «Медіон».
На а.с.182 є інформація ГУ Пенсійного фонуд України в Полтавській області щодо призначення пенсії за віком ОСОБА_1 . 
Свідок ОСОБА_18 показала, що вона працювала з ОСОБА_1 в банку «Україна» та «Мегабанку» з 2015 до 2018 року, на роботу позивачку попросив взяти ОСОБА_5 , з яким вона товаришувала, останній подзвонив і попросив взятии на роботу дружину. Вона бачила, що ОСОБА_5 забирав ОСОБА_1 з роботи, вони проживали разом як чоловік та дружина, також вони разом були в компанії. Вона приходила до них додому, в них було прибрано, домогосподарство доглянуто, ОСОБА_1 гарна господиня.Останній раз бачила ОСОБА_1 в 2024 році, вона говорила, що їде до онука.
Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_14 повідомив, що він проживає по сусідству з домогосподарством ОСОБА_5 в с.Селещина з 2000 року та обізнаний, що ОСОБА_19 проживає в с.Селещина, бачив ОСОБА_20 та ОСОБА_21 на городі, по господарству. ОСОБА_20 завжди говорив про ОСОБА_21 як про дружину. Вони спілкувалися з братом ОСОБА_20 , працювала. Коли ОСОБА_1 їздила до сина, то верталася додому. Він навіть не знав, що ОСОБА_20 та ОСОБА_21 не розписані. Коли ОСОБА_5 помер, організацією похорон займалася ОСОБА_1 , проте на похороні він не був.
Свідок ОСОБА_22 показала, що ОСОБА_23 вона знає з 2010 року, вони разом працювали, у 2015 році від ОСОБА_1 вона дізналася, що остання проживає однією сім`єю з ОСОБА_5 в АДРЕСА_1 . Вона неодноразово приходила до ОСОБА_21 та ОСОБА_20 додому по роботі та бачила, що останні живуть як сім`я, в дворі та в будинку був порядок, жили вони дружно. Вона також сула від ОСОБА_20 як він говорив що купив подарунок ОСОБА_21 , завжди говорив про неї як про дружину.
Свідок ОСОБА_24 повідомила, що вона до 2025 року працювала в дитячому садочку в с.Селещина, що розташований напроти будинку ОСОБА_4 та обізнана, що ОСОБА_1 з 2015 по 2025 проживала з ОСОБА_5 . ОСОБА_21 та ОСОБА_20 жили дружно, поводилися як сім`я, ОСОБА_20 завжди зустрічав ОСОБА_21 з поїзда. ОСОБА_5 вів активне життя, тримав господарство, щоб хворів не знає такого. З 2024 року ОСОБА_21 їздила доглядати онука, який раніше також приїздив до них в с.Селещина. 
Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (частина перша статті 15, частина перша статті 16 ЦК України).
Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону (стаття 5 ЦПК України).
Частиною другою статті 3 СК України визначено, що сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки.
Відповідно до частин першої та другої статті 21 СК України шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у державному органі реєстрації актів цивільного стану. Проживання однією сім`єю жінки та чоловіка без шлюбу не є підставою для виникнення у них прав та обов`язків подружжя.
Згідно із частиною першою статті 36 СК України шлюб є підставою для виникнення прав та обов`язків подружжя.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі № 554/8023/15-ц, провадження № 14-130цс19, зазначено, що відповідно до вимог статті 74 СК України якщо жінка та чоловік проживають однією сім`єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними. На майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, поширюються положення глави 8 цього Кодексу.
Для встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу потрібно враховувати у сукупності всі ознаки, що притаманні наведеному визначенню, і предметом доказування у таких справах є факти спільного проживання, ведення спільного господарства, наявності у сторін спільного бюджету, проведення спільних витрат, придбання майна в інтересах сім`ї, наявності між сторонами взаємних прав та обов`язків, притаманних подружжю.
Згідно з абзацом п`ятим пункту 6 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 03 червня 1999 року № 5-рп/99 обов`язковими умовами для визнання осіб членами сім`ї, крім спільного проживання, є ведення спільного господарства, тобто наявність спільних витрат, спільного бюджету, спільного харчування, купівля майна для спільного користування, участь у витратах на утримання житла, його ремонт, надання взаємної допомоги, наявність усних чи письмових домовленостей про порядок користування житловим приміщенням, інших обставин, які засвідчують реальність сімейних відносин.
Належними та допустимими доказами проживання чоловіка та жінки однією сім`єю без реєстрації шлюбу є, зокрема, докази: спільного проживання, ведення спільного господарства, наявності у сторін спільного бюджету, проведення спільних витрат, придбання майна в інтересах сім`ї, наявності між сторонами подружніх взаємних прав та обов`язків, інших доказів які вказують на наявність встановлених між сторонами відносин притаманних подружжю.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 10 квітня 2024 року у справі № 760/20948/16-ц (провадження № 14-70цс22) зазначено, що «у справах позовного провадження факт проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу, як і інші юридичні факти, належить до предмета доказування і підлягає встановленню при ухваленні судового рішення, якщо цей факт пов`язаний з будь-якими заявленими позовними вимогами. Суд зобов`язаний встановити наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (стаття 76 ЦПК України)».
Факт спільного відпочинку сторін, спільна присутність на святкуванні свят, пересилання відповідачем коштів на рахунок позивачки, самі по собі, без доведення факту ведення спільного господарства наявності спільного бюджету та взаємних прав і обов`язків, притаманних подружжю, не може однозначно свідчити про те, що між сторонами склались та мали місце усталені відносини, які притаманні подружжю (постанови Верховного Суду від 15 серпня 2019 року у справі № 588/350/15, від 19 березня 2020 року у справі № 303/2865/17, від 23 вересня 2021 року у справі № 204/6931/20, від 30 червня 2022 року у справі № 694/1540/20).
Статтею 1217 ЦК України встановлено, що спадкування здійснюється за заповітом або за законом. 
Відповідно до вимог ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять всі права і обов`язки, які належали спадкодавцю на момент відкриття спадщини і не припинялися внаслідок його смерті. 
Частиною 5 ст. 1268 цього Кодексу передбачено, що незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.
Згідно з частиною першою статті 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. 
Відповідно до змісту ст. 1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину, його відсутність не позбавляє спадкоємця права на спадщину.
Як передбачено ст.1261 ЦК України, у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.
Відповідно до статті 1264 ЦК України, у четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини.
Згідно з ч.2 ст.1259 ЦК України фізична особа, яка є спадкоємцем за законом наступних черг, може за рішенням суду одержати право на спадкування разом із спадкоємцями тієї черги, яка має право на спадкування, за умови, що вона протягом тривалого часу опікувалася, матеріально забезпечувала, надавала іншу допомогу спадкодавцеві, який через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво був у безпорадному стані.
Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (частина перша статті 12 ЦПК України).
Відповідно до положень частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Частиною шостою статті 81 ЦПК України передбачено, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Згідно зі статтею 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.
Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина перша статті 77 ЦПК України).
Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (частина друга статті 78 ЦПК України).
Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (стаття 80 ЦПК України).
У частині першій статті 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (частина третя статті 89 ЦПК України).
Для встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу потрібно враховувати у сукупності всі ознаки, що притаманні наведеному визначенню, і предметом доказування у таких справах є факти спільного проживання, ведення спільного господарства, наявності у сторін спільного бюджету, проведення спільних витрат, придбання майна в інтересах сім`ї, наявності між сторонами взаємних прав та обов`язків, притаманних подружжю.
Для встановлення спільного проживання однією сім`єю до уваги беруться показання свідків про спільне проживання фактичного подружжя та ведення ними спільного побуту, документи щодо місця реєстрації (фактичного проживання) чоловіка та жінки, фотографії певних подій, документи, що підтверджують придбання майна на користь сім`ї, витрачання коштів на спільні цілі (фіскальні чеки, договори купівлі-продажу, договори про відкриття банківського рахунка, депозитні договори та інші письмові докази) тощо.
Суд уважає що позивачка не надала доказів, з яких можна було б встановити факт проживання позивачки з померлим ОСОБА_5 однією сім`єю без реєстрації шлюбу не надала та матеріали справи таких не містять.
Так, показання свідків та спільні світлини самі по собі не можуть бути єдиною підставою для встановлення факту спільного проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу.
Подібні правові висновки викладено у постановах Верховного Суду, зокрема: від 27 лютого 2019 року у справі № 522/25049/16, провадження № 61-11607св18, від 11 грудня 2019 року у справі № 712/14547/16, провадження № 61-44641св18, від 12 грудня 2019 року у справі № 466/3769/16, провадження № 61-5296св19, від 24 січня 2020 року у справі № 490/10757/16, провадження № 61-42601св18, від 18 жовтня 2023 року у справі № 201/11673/20, провадження № 61-10383св23.
Факт спільного відпочинку сторін, спільна присутність на святкуванні свят самі по собі, без доведення факту ведення спільного господарства, наявності спільного бюджету та взаємних прав і обов`язків, притаманних подружжю, не можуть однозначно свідчити про те, що між сторонами склались та мали місце усталені відносини, які притаманні подружжю.
Аналогічна правова позиція висловлена у постановах Верховного Суду від 15 серпня 2019 року у справі № 588/350/15, від 19 березня 2020 року у справі № 303/2865/17, від 23 вересня 2021 року у справі № 204/6931/20, від 30 червня 2022 року у справі № 694/1540/20.
Щодо квитанцій про оплату комунальних послуг за травень та червень 2025 року, поданих ОСОБА_1 (а.с.46-51), суд уважає, що вони не свідчать про проведення спільних витрат в інтересах сім`ї, оскільки платежі здійснені після смерті ОСОБА_5 .
Факт роботи позивачки з 2015 по 2021 рік в с.Базилівщина та с-щі Машівка Полтавського (колишнього Машівського) району Полтавської області (а.с.35-40) також не дають безумовних підстав стверджувати про факт проживання однією сім`єю.
Сам факт перебування у близьких стосунках чоловіка та жінки без доведення факту ведення спільного господарства, наявності спільного бюджету та взаємних прав і обов`язків, притаманних подружжю, не може свідчити про те, що між ними склалися та мали місце усталені відносини, які притаманні подружжю.
Отже, надавши оцінку доводам сторін, дослідивши та оцінивши всі докази у справі, у тому числі, показання свідків, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, суд дійшов висновку про те, що позивачка не довела належними та допустимими доказами факт її спільного проживання однією сім`єю як чоловіка та жінки з померлим ОСОБА_5 , ведення спільного господарства, наявності у них спільного бюджету, подружніх взаємних прав та обов`язків, та інших доказів які вказують на наявність встановлених між сторонами відносин притаманних подружжю у період часу з 10.03.2015 року по 15.03.2025 року.
За відсутності правових підстав для встановлення факту спільного проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу, відсутні і підстави для задоволення позовної вимоги про зміну черговості спадкування. 
Суд зазначає, що для зміни черговості спадкування відповідно до ч. 2 ст. 1259 ЦК України суд має встановити сукупність юридичних фактів: здійснення опіки (нематеріальні послуги, наприклад, спілкування); матеріальне забезпечення (придбання продуктів, ліків); надання іншої допомоги (прибирання, приготування їжі); тривалість таких дій; безпорадний стан спадкодавця, викликаний похилим віком, тяжкою хворобою або каліцтвом.
Аналогічне викладено у правовій позиції Верховного Суду (постанова від 30.05.2019 у справі № 346/1178/17).
Позивач не надала медичних документів, які б підтверджували, що ОСОБА_5 був неспроможний самостійно забезпечувати свої потреби через тяжку хворобу. 
Натомість допитані в судовому засіданні свідки, та й сама позивачка, повідомили суду, що смерть ОСОБА_5 була раптовою, за життя останній був активною людиною та не хворів.
Організація поховання не стосуються догляду за спадкодавцем за життя і не є підставою для зміни черговості.
Отже, у задоволенні позову потрібно відмовити повністю.
Судові витрати, понесені позивачем, у відповідності з вимогами ст.141 ЦПК України відшкодуванню не підлягають.
На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 1-18, 81, 141, 209-245, 259, 264, 265, 268, 354, 355 ЦПК України, суд, -
у х в а л и в:

відмовити у задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_4 , третя особа на стороні відповідача, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору – Машівська державна нотаріальна контора Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, про встановлення факту спільного проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу та про зміну черговості одержання права на спадкування.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Полтавського апеляційного суду.
Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 цього Кодексу.
Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 ,РНОКПП НОМЕР_8 .
Відповідач: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_3 , РНОКПП НОМЕР_9 .
Третя особа: Машівська державна нотаріальна контора Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, адреса місцезнаходження: вул.Незалежності, 111, селище Машівка, Полтавського району Полтавської області, код ЄДРПОУ 02900096.
Повний тест Рішення складений 16.06.2026.

Суддя       С. М. Косик