ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 33/803/1145/26 Справа № 175/15875/25 	  	Суддя у 1-й інстанції - Шаповалова І. С. Суддя у 2-й інстанції - Сєдих А. В.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 

02 червня 2026 року м.Кривий Ріг

Суддя судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду Сєдих А.В., за участю секретаря судового засідання Ворони Б.А., захисника Бутенка Д.В. розглянувши апеляційну скаргу захисника Бутенка Д.В. на постанову судді Дніпровського районного суду Дніпропетровської області від 16 лютого 2026 року, щодо
ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,

якого визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст.130 КУпАП та накладено адміністративне стягнення,-

ВСТАНОВИВ:

Згідно постанови суду 29.08.2025 року о 00:27 год ОСОБА_1 керував автомобілем БМВ 533Д, реєстраційний номер НОМЕР_1 , по вул. Дружби, 1 в м. Краматорськ, з явними ознаками алкогольного сп`яніння, а саме: запах алкоголю з порожнини рота, виражене тремтіння пальців рук. Від проходження огляду на стан сп`яніння у встановленому законом порядку ОСОБА_1 відмовився, чим порушив вимог п. 2.5 ПДР України, за що відповідальність передбачена за ч. 1 ст. 130 КУпАП.
Постановою Дніпровського районного суду Дніпропетровської області від 16 лютого 2026 року ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу на користь держави в розмірі однієї тисячі неоподаткованих мінімумі доходів громадян в сумі 17000,00 грн. з позбавленням права керування транспортними засобами, строком на один рік. Стягнуто судовий збір 665,60 грн.
З таким судовим рішенням не погодився захисник Бутенко Д.В., який діє в інтересах ОСОБА_1 , та оскаржив його в апеляційному порядку.
В обґрунтування апеляційних вимог вказує, що постанова суду першої інстанції є незаконною, необґрунтованою, такою, що не відповідає матеріалам справи, ухвалена за неповного з`ясування обставин, які мають значення для справи, за недоведеності обставин, покладених в основу висновку про винуватість, а також із неправильним дослідженням та оцінкою доказів. Зазначає, що в описовій частині постанови суду першої інстанції помилково вказано про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції захисника ОСОБА_2 адвоката Бутенка Д.В., тоді як у цій справі захисник представляв інтереси ОСОБА_1 . Вказує, що суд першої інстанції послався на протокол про адміністративне правопорушення серії ДПР18 №3418 від 29.08.2025 року, однак такого протоколу, за змістом апеляційної скарги, під час розгляду справи та в матеріалах справи не було. Вважає, що працівниками поліції не було належними та допустимими доказами задокументовано і доведено факту порушення водієм Правил дорожнього руху або інших підстав, які відповідно до ст. 35 Закону України «Про Національну поліцію» давали право на законну зупинку транспортного засобу під керуванням ОСОБА_1 . Посилається також на положення Закону України «Про правовий режим воєнного стану» та Порядку № 1456, зазначаючи, що із матеріалів справи не вбачається наявності передбачених цими нормами підстав для зупинки транспортного засобу. Зазначає, що за відсутності законної підстави для зупинки транспортного засобу всі подальші вимоги працівників поліції, зокрема щодо проходження огляду на стан сп`яніння, ОСОБА_1 не був зобов`язаний виконувати, а складені після такої зупинки процесуальні документи не можуть вважатися належними та допустимими доказами його вини. Зазначає, що на відеозаписі працівниками поліції ще до пропозиції пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння було фактично визначено, хто саме складатиме протокол, незалежно від наявності ознак сп`яніння. Також вказує, що працівник поліції почала складати адміністративні матеріали до проведення огляду на стан алкогольного сп`яніння. Вказує, що на відеозаписі пропозиція пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння адресувалася особі, яку неможливо ідентифікувати, оскільки у кадрі зафіксовані лише нижні частини тіла невстановленої особи. Після отримання відповіді поліцейський, не запропонував цій особі проїхати до найближчого лікувального закладу, як це передбачено Інструкцією, затвердженою наказом МВС та МОЗ України від 09.11.2015 року № 1452/735. Вважає, що відеозаписи не підтверджують факту керування транспортним засобом саме ОСОБА_1 , оскільки на жодному з відеофайлів не відображено марку, модель, державний реєстраційний номер автомобіля, а також ознаки керування транспортним засобом. Зазначає, що відеозапис є дуже поганої якості, а саме перебування особи біля транспортного засобу або на місці водія не є доказом керування у розумінні ч. 1 ст. 130 КУпАП. Вказує, що відеозаписи виготовлені з порушенням Інструкції, затвердженої наказом МВС України від 18 грудня 2018 року № 1026, оскільки надані відеофайли не містять ознак безперервної зйомки. Зазначає, що поліцейський постійно відвертав відеокамеру або залишав її в автомобілі, що унеможливлює відтворення повної та послідовної картини подій. Зазначає, що під час складення адміністративного протоколу були порушені вимоги ст. 256 КУпАП та Інструкції з оформлення матеріалів про адміністративні правопорушення в органах поліції, затвердженої наказом МВС України № 1376 від 06.11.2015 року. Вказує, що у графі протоколу про роз`яснення прав, передбачених ст. 63 Конституції України та ст. 268 КУпАП, підпис ОСОБА_1 відсутній, а роз`яснення положень ст. 55, 56, 59 Конституції України у бланку протоколу не передбачено та самостійно не вписано. Вважає, що у матеріалах справи відсутні докази того, що перед складанням адміністративного протоколу ОСОБА_1 були роз`яснені права, передбачені ст. 55, 56, 59, 63 Конституції України та ст. 268 КУпАП, що є порушенням його конституційних прав та права на захист. Зазначає, що Національною поліцією не дотримано належного доказового забезпечення, яке має виключати розумні сумніви щодо доведеності вини особи, яка притягається до адміністративної відповідальності. Посилається на принцип презумпції невинуватості, положення ст. 62 Конституції України, ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини щодо стандарту доказування «поза розумним сумнівом». Вказує, що ОСОБА_1 повністю заперечує вчинення ним адміністративного правопорушення, а всі сумніви щодо доведеності його вини мають тлумачитися на його користь. Просить скасувати оскаржувану постанову, а справу про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 130 КУпАП закрити на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП за відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення.
Сторони про дату, час та місце розгляду апеляційної скарги повідомлені належним чином, що підтверджується матеріалами справи. Клопотань про відкладення розгляду справи не надходило.
Перевіривши матеріали справи про адміністративне правопорушення, доводи апеляційної скарги, дослідивши наявні у справі докази, суд апеляційної інстанції приходить до наступних висновків.
Статтею 294 КУпАП визначено, що апеляційний суд переглядає справу в межах апеляційної скарги.
Згідно з ч. 1 ст. 7 КУпАП України ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом.
Відповідно до вимог ст. 245 КУпАП, завданнями провадження в справах про адміністративне правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності із законом.
Як регламентують приписи ст. 280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення, зобов`язаний, зокрема, з`ясувати, чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа у його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність особи, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на підставі яких у визначеному законом порядку встановлюється наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи та інших обставин справи, що мають значення для її правильного вирішення. Ці фактичні дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, речовими доказами, а також іншими документами, як наголошується в ст. 251 КУпАП.
Суд, у відповідності з приписами ст. 252 КУпАП, оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.
Таких вимог суддя районного суду, розглядаючи дану справу, не дотримався повною мірою, оскільки поза увагою та без належної оцінки залишились обставини, які мають істотне значення для вирішення питання про наявність у діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.
Відповідно до п. 2.5 ПДД України водій повинен на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.
Диспозицією ст. 130 ч. 1 КУпАП передбачена відповідальність, зокрема, за керування транспортним засобом особою у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння, а так само за відмову особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.
Об`єктивна сторона правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, полягає, зокрема, у відмові особи, яка керує транспортним засобом, на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння. Отже, для висновку про наявність складу цього правопорушення має бути встановлено не лише факт відмови, а й те, що така відмова відбулась саме від огляду, запропонованого відповідно до встановленого законом порядку.
Крім того, відповідно до положень ч.ч. 2, 3 ст. 266 КУпАП огляд особи, яка керувала транспортним засобом, на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, проводиться поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів.
У разі незгоди особи, яка керувала транспортним засобом, на проведення огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують його увагу та швидкість реакції, поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів або в разі незгоди з його результатами огляд проводиться в закладах охорони здоров`я.
Вказані положення Закону повністю узгоджуються з вимогами Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженої спільним Наказом МОЗ та МВС України №1452/735 від 09.11.2015 року.
Відповідно до п. 6, 7 Глави І зазначеної Інструкції огляд на стан спяніння проводиться поліцейським на місці зупинки транспортного засобу з використанням спеціальних технічних засобів або лікарем закладу охорони здоровя. У разі відмови водія транспортного засобу від проходження огляду на стан спяніння на місці зупинки транспортного засобу або його незгоди з результатами огляду, проведеного поліцейським, такий огляд проводиться в найближчому закладі охорони здоровя, якому надано право на його проведення відповідно до статті 266 КУпАП.
Вважаючи доведеною винуватість ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 130 КУпАП, суд першої інстанції послався на протокол про адміністративне правопорушення серії ДПР18 №3418 від 29.08.2025, відеозапис з нагрудних камер працівників поліції, рапорт поліцейського та інші докази по справі.
Приймаючи рішення по справі, суддя першої інстанції дійшов висновку, що ОСОБА_1 керував транспортним засобом з явними ознаками алкогольного сп`яніння та відмовився від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння на місці зупинки за допомогою технічного приладу Драгер або в умовах медичного закладу, у зв`язку з чим у його діях наявний склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.
З таким висновком судді апеляційний суд не погоджується.
Так, в ході апеляційного розгляду встановлено, що ОСОБА_1 працівниками поліції було запропоновано пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу за допомогою спеціального технічного засобу.
З досліджених матеріалів справи вбачається, що водій спочатку погоджувався пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння на місці зупинки, однак надалі відмовився від його проходження.
Разом з тим після відмови ОСОБА_1 від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння саме на місці зупинки транспортного засобу працівники поліції не запропонували йому пройти такий огляд у закладі охорони здоров`я.
Отже, після відмови ОСОБА_1 від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу працівники поліції були зобов`язані діяти відповідно до встановленого порядку, а саме запропонувати йому пройти огляд у закладі охорони здоров`я.
Однак матеріали справи не підтверджують, що після такої відмови ОСОБА_1 було запропоновано пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння у закладі охорони здоров`я.
За таких обставин фіксування лише самого факту відмови від проходження огляду на місці зупинки за допомогою спеціального технічного засобу без подальшої пропозиції пройти огляд у закладі охорони здоров`я зводиться до формального підходу при складанні протоколу про адміністративне правопорушення.
Апеляційний суд зазначає, що відповідальність за ч. 1 ст. 130 КУпАП у цій частині настає саме за відмову особи, яка керує транспортним засобом, від проходження огляду відповідно до встановленого порядку. Якщо ж після відмови від огляду на місці зупинки водію не було запропоновано пройти огляд у закладі охорони здоров`я, то матеріали справи не підтверджують дотримання встановленого законом порядку проведення огляду.
За таких умов висновок про наявність у діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, не може ґрунтуватися лише на формальному зазначенні в протоколі про відмову від проходження огляду на стан сп`яніння.
Крім того, апеляційним судом встановлено, що в оскаржуваній постанові суд першої інстанції, обґрунтовуючи висновок про винуватість ОСОБА_1 , послався на протокол про адміністративне правопорушення серії ДПР18 №3418 від 29.08.2025 року.
Разом з тим із матеріалів справи вбачається, що відносно ОСОБА_1 складено протокол про адміністративне правопорушення серії ДПР 18 №348130.
Вказана обставина свідчить про те, що судом першої інстанції не було належним чином перевірено реквізити одного з основних доказів, покладених в основу висновку про винуватість особи.
Протокол про адміністративне правопорушення сам по собі не має наперед встановленої доказової сили та підлягає оцінці у сукупності з іншими доказами. Водночас посилання суду першої інстанції на протокол з іншим номером не може бути визнано несуттєвим недоліком, оскільки саме на цей доказ суд послався як на підтвердження події правопорушення та вини ОСОБА_1 .
Доводи апеляційної скарги щодо помилкового зазначення в оскаржуваній постанові про участь захисника ОСОБА_2 адвоката Бутенка Д.В., тоді як захисник Бутенко Д.В. представляв інтереси ОСОБА_1 , знайшли своє підтвердження. Разом з тим зазначена обставина сама по собі не є самостійною підставою для закриття провадження у справі, однак додатково свідчить про неналежну уважність при викладенні судового рішення.
Інші доводи апеляційної скарги щодо незаконності зупинки транспортного засобу, недоведеності факту керування транспортним засобом, порушення порядку відеофіксації, нероз`яснення прав при складанні протоколу та інші наведені стороною захисту обставини у межах апеляційного перегляду не знайшли такого підтвердження, яке б самостійно впливало на вирішення питання про закриття провадження у справі.
Разом з тим зазначені доводи не спростовують встановленого апеляційним судом істотного порушення порядку фіксації відмови від проходження огляду на стан сп`яніння та неналежної оцінки судом першої інстанції доказів у справі.
Згідно ч. 2 ст. 251 КУпАП обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених ст. 255 КУпАП.
Відповідно до ст. 62 Конституції України обвинувачення не може ґрунтуватись на припущеннях, а усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.
Європейський суд із прав людини поширює стандарти та процедурні гарантії, встановлені Конвенцією про захист прав та основоположних свобод людини для кримінальних проваджень, на провадження у справах про адміністративні правопорушення, вважаючи їх кримінальними провадженнями по суті і за змістом.
Сукупність викладених вище обставин вказує на те, що висновки суду першої інстанції про винуватість ОСОБА_1 у вчиненні правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, не відповідають фактичним обставинам справи та не підтверджуються належними, допустимими і достатніми доказами.
Отже, апеляційна скарга захисника Бутенка Д.В. підлягає задоволенню, а постанова судді Дніпровського районного суду Дніпропетровської області від 16 лютого 2026 року скасуванню із закриттям провадження у справі на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП, за відсутністю в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.
Керуючись ст. ст. 247, 294 КУпАП, суддя апеляційного суду, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу захисника Бутенка Д.В. задовольнити.
Постанову судді Дніпровського районного суду Дніпропетровської області від 16 лютого 2026 року, у справі про адміністративне правопорушення передбачене ч.1 ст.130 КУпАП, щодо  ОСОБА_1  скасувати.
Провадження у справі про адміністративне правопорушення щодо  ОСОБА_1  за ч.1 ст.130 КУпАП закрити на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП, за відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя