Іванівський районний суд Одеської області    

Іванівський районний суд Одеської області

Справа № 499/64/26 
Провадження № 2-о/499/15/26 

Р І Ш Е Н Н Я
Іменем України

17 червня 2026 року селище Іванівка

Іванівський районний суд Одеської області у складі: головуючого судді Тимчука Руслана Миколайовича за участю секретаря судового засідання Чумаченко А.М. розглянувши у відкритому судовому засіданні в селищі Іванівка Березівського району Одеської області цивільну справу №499/64/26 – за заявою ОСОБА_1 , заінтересована особа - Великобуялицька сільська рада Березівського району Одеської області про встановлення факту належності правовстановлюючого документу,-
В С Т А Н О В И В:

Заявниця звернулася до суду з заявою про встановлення юридичного факту, посилаючись на те, що вона є власницею житлового будинку з надвірними будівлями, розташованого в АДРЕСА_1 . Зміна назви вулиці відбулася на підставі рішення III сесії VII скликання Петрівської селищної ради Іванівського району Одеської області від 24.12.2015 року. 
Даний будинок перейшов заявниці у власність на підставі договору дарування, посвідченого 07 червня 1995 року державним нотаріусом Іванівської державної нотаріальної контори Чекаліною А.Я., зареєстрованого в реєстрі за №1046.
Відповідно до реєстраційного посвідчення від 14.06.1995 року №612, виконаного на російській мові, Іванівським районним бюро технічної інвентаризації посвідчено право власності на вищевказане нерухоме майно за « ОСОБА_2 ».
При зверненні заявниці до державного реєстратора з метою реєстрації своїх майнових прав їй стало відомо, що у договорі дарування виконаному на українській мові допущена помилка в частині зазначення прізвища: прізвище заявниці зазначено як « ОСОБА_3 , що не співпадає з прізвищем зазначеним у її паспорті громадянина України та реєстраційним номером обліку податків, а саме як « ОСОБА_4 ». 
Нотаріус який вчиняв нотаріальну дію на сьогоднішній день не має повноважень, печатки та інше на здійснення будь-яких дій по виправленню помилки, оскільки Іванівська державна нотаріальна контора ліквідована.
Тобто інших можливостей виправлення помилки, а ніж як в судовому порядку у мене не має, тому звернулась до суду із заявою про встановлення факту належності правовстановлюючого документу.
Заявниця у судове засідання не з`явився, проте надала заяву на заявлених вимогах наполягала, просила справу слухати у її відсутність.
Представник зацікавленої особи у судове засідання не з`явився, проте надав заяву про те що не заперечує проти заявлених вимог та просять справу розглядати у їх відсутність.
Відповідно до ч. 3 статті 211 ЦПК України, учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів.
В зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи, відповідно до ч. 2 статті 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється
Судом в якості доказів наданих заявником на підтвердження зазначених нею обставин досліджено матеріали та встановлено наступне.
На підставі договору дарування, посвідченого 07 червня 1995 року державним нотаріусом Іванівської державної нотаріальної контори Чекаліною А.Я., зареєстрованого в реєстрі за №1046 заявниця володіє житловим будинком з надвірними будівлями, розташованого в АДРЕСА_1 . 
Проте при зверненні заявниці до державного реєстратора з метою реєстрації своїх майнових прав їй стало відомо, що у договорі дарування виконаному на українській мові допущена помилка в частині зазначення прізвища: прізвище заявниці зазначено як « ОСОБА_3 , що не співпадає з прізвищем зазначеним у її паспорті громадянина України та реєстраційним номером обліку податків, а саме як « ОСОБА_4 ». 
З досліджених судом документів наданих заявницею на підтвердження та обґрунтування своїх заявлених вимог судом встановлено таке.
15 серпня 1986 року заявниця ОСОБА_1 (дошлюбне прізвище « ОСОБА_5 ) уклала шлюб з ОСОБА_6 . Свідоцтво про шлюб було виконано на російській мові, та її прізвище на російській мові після одруження було вказано як « ОСОБА_4 ». Відповідно до перекладу з російської мови на українську мову свідоцтва про реєстрацію шлюбу, вбачається, що після реєстрації шлюбу присвоєно прізвища чоловікові: « ОСОБА_4 », дружині: « ОСОБА_4 ».
Відповідно до реєстраційного посвідчення від 14.06.1995 року №612, виконаного на російській мові, Іванівським районним бюро технічної інвентаризації посвідчено право власності на вищевказане нерухоме майно за « ОСОБА_2 ».
Проте в договорі дарування нотаріус прізвище обдарованої особи переклав як « ОСОБА_3 ».
З витягу з реєстру територіальної громади вбачається, що заявниця ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 зареєстрована за адресою АДРЕСА_1 з 11.08.1995 року.
Також судом простежується та обставина, що громадянка ОСОБА_1 отримала паспорт громадянина України після укладення договору дарування, тому ймовірно що переклад прізвища на українську мову нотаріус вчиняла самостійно.
Згідно довідки Великобуялицької сільської ради Березівського району Одеської області також підтверджено, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 зареєстрована та проживає за адресою АДРЕСА_1 з 11.08.1995 року.
Повідомленням про надання субсидії №002243 уповноваженому власнику ОСОБА_1 було призначено субсидію, підтверджується також факт, що ОСОБА_1 володіє вказаним житловим будинком.
Також даний факт підтверджується абонентською книжкою по розрахункам за електроенергію, погосподарською книгою, договором на надання послуг по газопостачанню, розрахунковою книжкою.
Виправлення технічної помилки застерігається нотаріусом, який вчиняв нотаріальну дію, після посвідчувального напису, із зазначенням дати -та проставленням свого підпису і печатки на такому застереженні.
Нотаріус який вчиняв нотаріальну дію на сьогоднішній день не має повноважень, печатки та інше на здійснення будь-яких дій по виправленню помилки, оскільки Іванівська державна нотаріальна контора ліквідована.
Тобто інших можливостей виправлення помилки, а ніж як в судовому порядку у мене не має.
Дослідивши матеріали цивільної справи, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, їх належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, суд зазначає наступне:
Згідно ч.1 статті 19 ЦПК України, суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.
Відповідно до пунктів 1 - 4 частини першої статті 264 ЦПК України, під час ухвалення рішення суд має вирішити, чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовуються позовні вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються, чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження, які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин та яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.
Відповідно до ст. ст. 76 - 81 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.
Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.
Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.
Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.
Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.
Відповідно ч.2 п.5 ст.293 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення.
У відповідності до вимог ст. 315 ЦПК України, суди розглядають справи, зокрема, про встановлення фактів, що мають заявникові для одержання в органах, що вчиняють нотаріальні дії, свідоцтва про право на спадщину. 
Згідно з роз`ясненнями, які містяться в п.12 постанови Пленуму Верховного Суду України №5 від 31.03.1995 року «Про встановлення фактів, що мають юридичне значення» при розгляді справи про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої зазначені в документі, не збігаються з ім`ям, по батькові, прізвищем, місцем і часом народження цієї особи, вказаними у свідоцтві про народження або в паспорті, у тому числі, факту належності правовстановлюючого документа, в якому допущені помилки у прізвищі, імені, по батькові або замість імені чи по батькові зазначені ініціали, суд повинен запропонувати заявникові надати докази про те, що правовстановлюючий документ належить йому і що організація, яка видала документ, не має можливості внести до нього відповідні виправлення.
Відповідно до листа Верховного Суду України від 01.01.2012 року «Про судову практику розгляду справ про встановлення фактів, що мають юридичне значення», коли установи, які видали документи не можуть виправити допущені в них помилки, відповідно до п.6 ч.1 ст. 315 ЦПК України громадяни мають право звернутись до суду з заявою про встановлення факту належності правовстановлюючого документу. Проте сам по собі факт належності документа не породжує для його власника жодних прав, юридичне значення має той факт, що підтверджується документом. 
Встановлення факту належності правовстановлюючого документу має для заявника юридичне значення. 
У судовому засіданні доведено факт належності договору дарування, укладеного 07 червня 1995 року між ОСОБА_7 і ОСОБА_8 , на підставі якого останній перейшов у власність житловий будинок з надвірними будівлями, розташований в АДРЕСА_1 , посвідчений державним нотаріусом Іванівської державної нотаріальної контори Чекаліною А.Я., зареєстровано в реєстрі за №1046, ОСОБА_1 , оскільки при його видачі допущена описка в написанні прізвища нового власника.
Факт належності даного документу ніким не оспорюється та визнається заінтересованою особою по справі.
Суд вважає, що на особу не може перекладатись тягар доведення правдивості чи достовірності відомостей, зазначених у офіційних документах, які заповнювалися відповідними посадовими особами, видавалися на законних підставах і які не містять жодних ознак недостовірності чи втручання.
З урахуванням викладеного, оцінюючи належність, допустимість кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку про наявність правових підстав для задоволення заяви про встановлення факту належності вищезазначеного правовстановлюючого документу.
На підставі викладеного, та керуючись ст.ст. 10,12,13,18,81,259,263-265,315,316,318-319 ЦПК України та постановою ПВС України від 31.03.1995 року "Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення", суд 
УХВАЛИВ:
Заяву ОСОБА_1 , заінтересована особа - Великобуялицька сільська рада Березівського району Одеської області про встановлення факту належності правовстановлюючого документу - задовольнити.
Встановити факт, що договір дарування, укладений 07 червня 1995 року між ОСОБА_7 і ОСОБА_8 , на підставі якого останній перейшов у власність житловий будинок з надвірними будівлями, розташований в АДРЕСА_1 , посвідчений державним нотаріусом Іванівської державної нотаріальної контори Чекаліною А.Я., зареєстровано в реєстрі за №1046, - дійсно належить ОСОБА_1 .
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до Одеського апеляційного суду. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Заявник: ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстрована та проживає за адресою: АДРЕСА_2 ;

Заінтересована особа: Великобуялицька сільська рада Березівського району Одеської області с.Великий Буялик вул.Преображенська, буд.№114 Березівського району Одеської області, Код ЄДРПОУ: 04378416

Суддя	Руслан ТИМЧУК