Номер провадження 2/754/1479/26
Справа №754/18643/25

ЗАОЧНЕ РІШЕННЯ 
Іменем України

06 липня 2026 року м. Київ
Деснянський районний суд м. Києва у складі головуючої судді Коваленко І.І.
за участю секретаря судового засідання Гуцул Д.Г.
розглянув у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності в порядку спадкування за законом та скасування арешту на нерухоме майно.
Стислий виклад позиції позивачки
04.11.2025 адвокат Храпійчук В.О., який діє в інтересах ОСОБА_1 , подав до суду позовну заяву до територіальної громади м. Києва в особі Київської міської ради про визнання права власності в порядку спадкування за законом та скасування арешту на нерухоме майно. 
Ухвалою суду від 11.03.2026 первісного відповідача було замінено на належного Відповідача - ОСОБА_2 .
Позов обґрунтовано тим, що Позивачка є спадкоємицею майна, що належало її батьку, ОСОБА_3 (помер ІНФОРМАЦІЯ_1 ), зокрема, 1/4 частини квартири за адресою: АДРЕСА_1 . Позивачка у встановлений строк подала заяву про прийняття спадщини, проте їй було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину через наявність зареєстрованих арештів та заборон відчуження нерухомого майна. Підставою для цих обтяжень стали ухвали Солом`янського районного суду міста Києва від 15.07.2005 та 03.08.2005 у справі № 2-153/2005 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про відшкодування матеріальної шкоди. Реєстрацію обтяжень здійснили Одинадцята, П`ятнадцята та Шістнадцята київські державні нотаріальні контори 04.08.2005. Матеріали цивільної справи № 2-153/2005 були знищені судом, а виконавчі провадження не перебувають на виконанні. Зазначені обтяження перешкоджають Позивачці в оформленні своїх спадкових прав на майно.
Позивачка у позовній заяві просила розглянути справу на підставі наявних матеріалів за її відсутності.
Стислий виклад позиції відповідача
Відповідач відзив на позов не подав.
КЛОПОТАННЯ УЧАСНИКІВ СПРАВИ ТА ПРОЦЕСУАЛЬНІ ДІЇ У СПРАВІ
04.11.2025 Позивачка звернулася до суду з позовом.
28.11.2025 Деснянський районний суд м. Києва постановив ухвалу про відкриття провадження у справі за правилами загального позовного провадження та призначив підготовче судове засідання.
11.03.2026 суд постановив ухвалу про заміну неналежного відповідача на належного Відповідача ОСОБА_2 та витребування доказів.
12.05.2026 за результатами підготовчого судового засідання суд постановив ухвалу про закриття підготовчого провадження та призначення справи до судового розгляду по суті.
Відповідач у судове засідання не з`явився.
З метою вжиття заходів щодо належного повідомлення Відповідача про розгляд справи, було опубліковане відповідне оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України. З опублікуванням оголошення про виклик особа вважається повідомленою про дату, час і місце розгляду справи (частина одинадцята статті 128 ЦПК України).
Суд відкладає розгляд справи у випадках, встановлених частиною другою статті 223 цього Кодексу (частина перша статті 240 ЦПК України).
Відповідно до частини другої статті 233 ЦПК України суд відкладає розгляд справи в судовому засіданні в межах встановленого цим Кодексом строку в разі неявки у судове засідання учасника справи щодо якого немає відомостей про вручення йому повідомлення про дату, час і місце судового засідання, або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки буде визнано судом поважними. Неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.
Верховний Суд виходить з того, що якщо представники сторін чи інших учасників судового процесу не з`явилися в судове засідання, а суд вважає, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, не відкладаючи розгляду справи, він може вирішити спір по суті. Основною умовою відкладення розгляду справи є не відсутність у судовому засіданні представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні. Отже, неявка учасника судового процесу у судове засідання, за умови належного повідомлення сторони про час і місце розгляду справи, не є підставою для скасування судового рішення, ухваленого за відсутності представника сторони спору (постанова Верховного Суду від 13.11.2020 у справі № 359/5348/17).
У зв`язку з ненаданням Відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин, і не заявлення клопотання про надання додаткового часу для подання відзиву, суд вирішує справу за наявними матеріалами (частина восьма статті 178, частина друга статті 191 ЦПК України).
Суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) Відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) Відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) Відповідач не подав відзив; 4) Позивач не заперечує проти такого вирішення справи. У разі участі у справі кількох Відповідачів заочний розгляд справи можливий у випадку неявки в судове засідання всіх Відповідачів (частини перша, друга статті 280 ЦПК України).
Вирішення питання щодо проведення заочного розгляду справи належить до дискреційних повноважень суду. Суд першої інстанції має право ухвалювати заочне рішення за першої неявки у судове засідання відповідача (постанова Верховного Суду від 11.04.2018 у справі № 478/256/16-ц).
Позивачка не заперечувала проти заочного розгляду справи, подала заяву про розгляд справи на підставі наявних у справі матеріалів.
Суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення), про що згідно зі статтею 281 ЦПК України постановив ухвалу про заочний розгляд справи без оформлення окремого документа.
Судовий розгляд справи здійснювався без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу через неявку в судове засідання всіх учасників справи (частина друга статті 247 ЦПК України).
УСТАНОВЛЕНІ СУДОМ ОБСТАВИНИ, ЗМІСТ СПІРНИХ ПРАВОВІДНОСИН ТА ЇХ ОЦІНКА
ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (надалі - спадкодавець), який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 (докази - свідоцтво про смерть серії НОМЕР_1 від 03.03.2023), належала на праві спільної часткової власності 1/4 частина трикімнатної квартири АДРЕСА_2 . Право власності на вказану квартиру було набуто спадкодавцем та членами його сім`ї ( ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 ) у рівних долях по 1/4 частині кожному (докази - свідоцтво про право власності на житло від 08.12.1997, видане Відділом приватизації державного житлофонду Ватутінської районної Ради міста Києва). Згідно зі Звітом про оцінку майна від 08.09.2025, складеним суб`єктом оціночної діяльності ФОП ОСОБА_7 , ринкова вартість 1/4 частини вказаного об`єкта нерухомості станом на дату оцінки становить 663 640,50 грн
Після смерті ОСОБА_3 відкрилася спадщина на належне йому майно.
Позивачка, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , є донькою спадкодавця, що підтверджується відповідним свідоцтвом про народження. У зв`язку з реєстрацією шлюбу 06.05.2006 Позивачка змінила своє дівоче прізвище з " ОСОБА_1 " на " ОСОБА_1 ", що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії НОМЕР_2 від 06.05.2006 та свідоцтвом про розірвання шлюбу серії НОМЕР_3 від 20.05.2010.
Відтак, Позивачка є спадкоємицею першої черги за законом після смерті свого батька, ОСОБА_3 . На час відкриття спадщини вона постійно проживала та була зареєстрована разом із спадкодавцем у спірній квартирі АДРЕСА_3 (докази - штамп про реєстрацію в паспорті, витяг з Реєстру територіальної громади м. Києва про зареєстрованих/знятих з реєстрації осіб у житловому приміщенні № 90858439 від 24.03.2023), у зв`язку з чим вважається такою, що прийняла спадщину відповідно до частини третьої статті 1268 ЦК України.
Крім того, реалізуючи свої спадкові права, у встановлений законом строк Позивачка звернулася до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Алейнік Л.О. із заявою про прийняття спадщини та видачу свідоцтва про право на спадщину за законом на 1/4 частку вказаної квартири.
23.10.2025 приватний нотаріус винесла постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії, а саме у видачі Позивачці свідоцтва про право на спадщину за законом на 1/4 частку квартири АДРЕСА_3 . Відмова була обґрунтована наявністю в Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна зареєстрованих обтяжень щодо майна спадкодавця.
У провадженні приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Соловчук Л.В. перебувала спадкова справа №9/2020 після смерті ОСОБА_11 (співвласниці квартири по АДРЕСА_4 ). 08 квітня 2020 року нотаріус надіслала запит до БТІ, а 18 травня 2020 року отримала довідку, яка підтвердила, що 49/100 часток квартири належали померлій, а 51/100 - ОСОБА_3 . Під час перевірок нотаріус виявила, що на частку ОСОБА_3 ще у 2005 році були накладені три арешти. 05 жовтня 2020 року нотаріус видала свідоцтво про право на спадщину на частку ОСОБА_11 та відкрила новий розділ у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно. 07 жовтня 2020 року нотаріус, виконуючи свої обов`язки, автоматично перенесла інформацію про старі арешти частки ОСОБА_3 до нового Державного реєстру (присвоївши нові реєстраційні номери обтяжень: 38551706, 38551796, 38551871) і погасила попередні записи в старому Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна. 
Згідно з інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, на 1/4 (одну четверту) частину квартири АДРЕСА_3 , що належала ОСОБА_3 , наявні зареєстровані обтяження речових прав. Зокрема, були накладені такі арешти та заборони:
арешт нерухомого майна, реєстраційний номер обтяження: 2255969, зареєстровано 04.08.2005 реєстратором Одинадцятою київською державною нотаріальною конторою, підстава виникнення обтяження: ухвала № 23220 від 03.08.2005 Солом`янського районного суду міста Києва;
заборона на нерухоме майно, реєстраційний номер обтяження: 2256779, зареєстровано 04.08.2005 реєстратором Шістнадцятою київською державною нотаріальною конторою, підстава виникнення обтяження: ухвала суду у справі № 2-153/2005 від 15.07.2005 Солом`янського районного суду міста Києва;
арешт нерухомого майна, реєстраційний номер обтяження: 2257717, зареєстровано 04.08.2005 реєстратором П`ятнадцятою київською державною нотаріальною конторою, підстава виникнення обтяження: ухвала суду у справі № 2-153 від 15.07.2005 Солом`янського районного суду міста Києва.
Зазначені обтяження були застосовані як захід забезпечення позову у цивільній справі № 2-153/2005 за позовом Відповідача ( ОСОБА_2 ) до спадкодавця ( ОСОБА_3 ) про відшкодування матеріальної шкоди в розмірі 4550,09 грн внаслідок дорожньо-транспортної пригоди. 
Заочним рішенням Солом`янського районного суду міста Києва від 18.12.2006 у справі № 2-153/2005 позовні вимоги Відповідача було задоволено. Суд ухвалив стягнути зі спадкодавця на користь Відповідача матеріальну шкоду в розмірі 4550,09 грн, витрати, пов`язані з проведенням автотоварознавчого дослідження, в розмірі 150,00 грн, витрати на оплату державного мита в розмірі 59,50 грн (51,00 грн та 8,50 грн), витрати, пов`язані з наданням послуг адвоката, в розмірі 1000,00 грн, а також моральну шкоду в розмірі 1500,00 грн. 
Відповідно до листа Солом`янського районного суду міста Києва вих. № 04-08/28/2025 від 25.06.2025 та відповіді голови суду вих. № 1-07/16/2026 від 16.04.2026, яка була надана на виконання ухвали Деснянського районного суду міста Києва від 11.03.2026 про витребування доказів, матеріали вказаної цивільної справи № 2-153/2005 (після зміни номера - № 2-4915/06) були знищені за актом "Про вилучення для знищення документів, не внесених до Національного архівного фонду" від 30.05.2018 у зв`язку із закінченням термінів їх зберігання (докази - копії заяв представника Позивачки про ознайомлення з матеріалами справи від 05.02.2024 та 24.06.2025, копія супровідного листа Солом`янського районного суду міста Києва від 25.06.2025, відповідь Солом`янського районного суду міста Києва від 16.04.2026).
Згідно з наданою судом інформацією, після знищення матеріалів справи в архіві збереглися лише оригінали ухвал суду про забезпечення позову та призначення експертизи, заочне рішення від 18.12.2006, а також відповідь Одинадцятої київської державної нотаріальної контори. Через знищення позовної заяви та інших процесуальних документів встановити точні ідентифікуючі ознаки (зокрема, адресу проживання або реєстрації, реєстраційний номер облікової картки платника податків, паспортні дані та дату народження) Відповідача ОСОБА_2 виявилося об`єктивно неможливим.
Водночас будь-які відкриті виконавчі провадження щодо стягнення боргу зі спадкодавця ( ОСОБА_3 ) на користь Відповідача станом на час розгляду справи відсутні, жодних майнових претензій до спадкового майна кредитором не пред`явлено. 
Звертаючись до суду із цим позовом, Позивачка вказувала, що вона не має можливості реалізувати право власності на спадкове майно, оскільки наявний арешт (обтяження) перешкоджає отриманню свідоцтва про право на спадщину за законом. 
Згідно з частиною першою статті 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів (частина перша статті 328 цього Кодексу). 
Відповідно до статей 1216, 1217 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом.
Статтею 1218 ЦК України передбачено, що до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.
Частиною першою статті 1297 ЦК України передбачено, що спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. 
Проте відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину (частина третя статті 1296 ЦК України).
Отже, системний аналіз зазначених норм права свідчить про те, що спадкоємець, який у встановленому законом порядку прийняв спадщину, є її власником з часу її відкриття, а документом для підтвердження права власності на спадкове майно є свідоцтво на спадщину, отримане в установленому законодавством порядку.
У спадкоємця, який в установленому законом порядку прийняв спадщину, права володіння та користування спадковим майном виникають з часу відкриття спадщини, тому такий спадкоємець може захищати свої порушені права володіння та користування спадковим майном відповідно до глави 29 ЦК України (постанова Верховного Суду від 14.02.2024 у справі № 754/11116/22).
Особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту (частина перша статті 59 Закону України "Про виконавче провадження").
У разі, якщо опис та арешт майна проводився державним виконавцем, скарга сторони виконавчого провадження розглядається в порядку, передбаченому розділом VII ЦПК України. Інші особи, які є власниками (володільцями) майна і які вважають, що майно, на яке накладено арешт, належить їм, а не боржникові, можуть звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту, що передбачено Законом України "Про виконавче провадження" (постанова Верховного Суду від 04.10.2023 у справі № 337/2402/22 (провадження № 61-7442св23)).
Вимоги про звільнення майна з-під арешту, що ґрунтуються на праві власності на нього, виступають способом захисту зазначеного права (різновидом негаторного позову) і виникають з цивільних правовідносин, відповідно до частини першої статті 19 ЦПК України можуть бути вирішені судом цивільної юрисдикції (пункт 37 постанови Великої Палати Верховного Суду від 08.11.2019 у справі № 643/3614/17 (провадження № 14-479цс19)).
Відповідачем у справах за позовами про звільнення з-під арешту майна є боржник або особа, в інтересах якої накладено арешт на майно у виконавчих провадженнях, оскільки задоволення такого позову може безпосередньо вплинути на права та законні інтереси сторін спірних відносин щодо такого майна (постанова Великої Палати Верховного Суду від 26.11.2019 у справі № 905/386/18 (провадження № 12-85гс19)).
При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України).
Під час ухвалення рішення суд вирішує, зокрема такі питання: чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; чи слід позов задовольнити або в позові відмовити (частина перша статті 264 ЦПК України).
Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (частини перша, третя, четверта статті 12, частини перша, п`ята, шоста статті 81 ЦПК України).
Позивачка довела, що є власником спадкового майна. Згідно з документами спадкової справи № 15/2023, відкритої після смерті ОСОБА_3 (помер ІНФОРМАЦІЯ_1 ), Відповідач як кредитор не звертався до нотаріуса із заявами чи претензіями щодо наявності у спадкодавця непогашених боргових зобов`язань перед ним у порядку та строки, встановлені статтею 1281 ЦК України. Наявні арешти, накладені в інтересах Відповідача понад двадцять років тому, створюють перешкоди для оформлення її права власності на майно у порядку спадкування, отримання свідоцтва про право на спадщину. 
Оцінюючи вказані обставини, Суд враховує положення статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, згідно з якою кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Втручання держави у право власності повинно бути законним, переслідувати легітимну мету та забезпечувати "справедливий баланс" між загальними інтересами суспільства і вимогами захисту основоположних прав особи.
Збереження чинності судових арештів за умови відсутності відкритого виконавчого провадження, спливу строків для пред`явлення виконавчого документа до виконання та відсутності кредиторських вимог Відповідача у спадковій справі свідчить про те, що такі обтяження повністю втратили свою забезпечувальну функцію та легітимну мету. Подальше існування арештів безпідставно обтяжує нерухоме майно, покладає на Позивачку надмірний індивідуальний тягар та становить непропорційне втручання у її право на мирне володіння майном, що перешкоджає реалізації її законних спадкових прав.
Керуючись принципом змагальності, відповідно до якого кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, і несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій, Суд дійшов висновку, що позовні вимоги є законними, обґрунтованими та такими, які підлягають задоволенню повністю.
Відповідно до статті 141 ЦПК України судові витрати покладаються на сторони пропорційно розміру задоволених вимог.
Керуючись статтями 4, 13, 19, 76-81, 141, 263-265, 268 ЦПК України, Суд
УХВАЛИВ:
Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності в порядку спадкування за законом та скасування арешту на нерухоме майно - задовольнити повністю.
Визнати за ОСОБА_1 право власності в порядку спадкування за законом на 1/4 частину квартири АДРЕСА_3 , що належала спадкодавцю ОСОБА_3 (помер ІНФОРМАЦІЯ_1 ) на підставі Свідоцтва про право власності на житло від 08 грудня 1997 року, виданого Відділом приватизації державного житлофонду Ватутінської районної Ради м. Києва.
Скасувати арешт та заборону відчуження на 1/4 частину квартири АДРЕСА_3 , накладені Одинадцятою київською державною нотаріальною конторою на підставі ухвали Солом`янського районного суду м. Києва від 03.08.2005 (запис про обтяження № 2255969 від 04.08.2005), Шістнадцятою київською державною нотаріальною конторою на підставі ухвали Солом`янського районного суду м. Києва від 15.07.2005 (запис про обтяження № 2256779 від 04.08.2005) та П`ятнадцятою київською державною нотаріальною конторою на підставі ухвали Солом`янського районного суду м. Києва від 15.07.2005 (запис про обтяження № 2257717 від 04.08.2005).
Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 6636,40 грн судового збору.
Позивачка ОСОБА_1 (місце реєстрації: АДРЕСА_1 ; ІНФОРМАЦІЯ_3 ; РНОКПП НОМЕР_4 ).
Відповідач ОСОБА_2 (зареєстроване місце проживання, дата народження, РНОКПП невідоме).
Позивач має право оскаржити заочне рішення в загальному порядку, встановленому цим Кодексом. Апеляційна скарга на рішення суду подається до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою Відповідача (стаття 285 ЦПК України), яку може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Відповідач має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд, якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Відповідач має право оскаржити заочне рішення в загальному порядку, встановленому цим Кодексом, лише в разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених ЦПК України, не подано заяву про перегляд заочного рішення або апеляційну скаргу, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Суд підписує повне рішення без його проголошення. Учасники справи не з`явилися в судове засідання. Позивач заявив клопотання про розгляд справи за його відсутності. Судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів. Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення (частина четверта та частина п`ята статті 268 ЦПК України) - 06 липня 2026 року.
Суддя Інна КОВАЛЕНКО