РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 285/2887/26
провадження у справі №2-о/0285/136/26
09 червня 2026 року       м. Звягель
Звягельський міськрайонний суд Житомирської області у складі
головуючого судді     Сташківа Т.Б., 
присяжних      Коростельова Д.О., Котвицької О.М.
за участю секретаря судового засідання  Кородчук О.О.,
заявника       ОСОБА_1 
представника заявника: ОСОБА_2 
заінтересовані особи:       ОСОБА_3 , ОСОБА_4 
розглянувши у закритому судовому засіданні в режимі відеоконференції в залі суду в м. Звягель цивільну справу за заявою ОСОБА_1 , заінтересовані особи: орган опіки і піклування Звягельської міської ради Житомирської області, Звягельський відділ державної реєстрації актів цивільного стану у Звягельському районі Житомирської області Хмельницького міжрегіонального управління юстиції України, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , про усиновлення,-
ВСТАНОВИВ:
Короткий зміст заяви
13.05.2026 ОСОБА_1 звернувся до суду із зазначеною заявою, у якій просить ухвалити рішення про усиновлення ним двох неповнолітніх дітей: ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 ; внести зміни в актові записи про народження дітей, змінивши по батькові з « ІНФОРМАЦІЯ_7» на « ІНФОРМАЦІЯ_7»; в актових записах про народження дітей, вказати його дані, як батька дітей; зобов`язати відповідний відділ ДРАЦС у зв`язку із усиновленням дітей, внести відповідні зміни в актові записи про народження дітей.
В обґрунтування заяви ОСОБА_1 зазначив, що з 15.03.2024 перебуває у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_3 та проживає разом із нею і її дітьми - ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Біологічний батько дітей, ОСОБА_9 , помер ІНФОРМАЦІЯ_4 . З 2023 заявник фактично виховує дітей, забезпечує їх утримання, бере активну участь у їхньому житті та виконує батьківські обов`язки. Між ним і дітьми склалися стійкі, теплі та довірливі сімейні відносини, діти сприймають його як батька та надали згоду на усиновлення. Мати дітей також надала нотаріально посвідчену згоду на їх усиновлення.
Заявник є громадянином України, проходить військову службу у Збройних Силах України, має стабільний дохід, належні житлово-побутові умови, задовільний стан здоров`я, не має судимостей та інших обставин, що перешкоджають усиновленню. Орган опіки та піклування надав висновок про доцільність усиновлення та його відповідність найкращим інтересам дітей. У зв`язку з викладеним заявник просив суд усиновити ОСОБА_6 та ОСОБА_5 , а також внести відповідні зміни до актових записів про їх народження.
Доводи сторін у справі
В судовому засіданні заявник та його представник вимоги заяви підтримали та просили задовольнити з підстав, викладених у заяві.
Заінтересована особа ОСОБА_3 в судовому засіданні не заперечила щодо задоволення заяви.
Представник органу опіки і піклування Звягельської міської ради Житомирської області Трофимчук С.В. не заперечив щодо задоволення заяви ОСОБА_10 про усиновлення дітей.
Представник ІНФОРМАЦІЯ_5 в судове засідання не прибув, жодних заяв чи клопотань до суду не подавав.
Дослідивши у судовому засіданні матеріали справи та подані докази, заслухавши пояснення учасників процесу, з`ясувавши всі обставини справи в їх сукупності, суд дійшов наступного висновку.
Фактичні обставини справи, встановлені судом
Судом встановлено, що ОСОБА_1  перебуває на посаді оператора-радіотелефоніста відділення управління штабу батальйону взводу зв`язку понтонно-мостового батальйону військової частини НОМЕР_1 , звання солдат (а.с. 41). 
ОСОБА_1 є батьком дитини від попереднього шлюбу ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_6 (а.с. 108).
15.03.2024 ОСОБА_1 зареєстрував шлюб із ОСОБА_3 , яка від попереднього шлюбу має двох неповнолітніх дітей ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с. 19, 20, 21).
Батько вказаних дітей помер ІНФОРМАЦІЯ_4 (а.с. 22). 
Згідно медичних висновків № 363, № 364 діти ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , та ОСОБА_5 , є здоровими (а.с. 73, 74).
Відповідно до медичного висновку від 06.04.2026 у ОСОБА_1 відсутні захворювання, розлади або стани, за наявності яких особа не може усиновити або взяти дитину під опіку/піклування, створити прийомну сім`ю, дитячий будинок сімейного типу, надавати послуги патронату над дитиною або здійснювати наставництво та проживати із влаштованою дитиною на спільній житловій площі, згідно з переліком, затвердженим МОЗ України (а.с. 38-39).
Згідно із витягом від 30.04.2026 відсутні відомості про притягнення ОСОБА_1 до кримінальної відповідальності, про наявність незнятої чи непогашеної судимості, про розшук (а.с. 47).
Відповідно до нотаріально посвідченої заяви ОСОБА_3 від 08.04.20256 остання надає згоду на усиновлення ОСОБА_1 , дочки ОСОБА_5 та сина ОСОБА_6 (а.с. 23).
Згідно із витягом з Державного реєстру речових прав будинок АДРЕСА_1 належить на праві власності ОСОБА_3 (а.с. 31).
Відповідно до витягу з реєстру територіальної громади від 08.04.2026 ОСОБА_1 зареєстрований та проживає по АДРЕСА_1 (а.с. 14).
Згідно із довідкою про доходи ОСОБА_1 , за період з січня 2026 до лютого 2026 останній отримав дохід в сумі 84340 грн 89 коп. (а.с. 49 зворот).
Відповідно до акта обстеження матеріально-побутових умов проживання ОСОБА_1 проживає за адресою: АДРЕСА_1 . Разом із ним проживають: дружина ОСОБА_3 , не рідня дочка ОСОБА_5 , не рідній син ОСОБА_6 .. Будинок складається із 4 житлових кімнат, кухні, коридору, місць загального користування. У окремих кімнтах для дітец облаштовано місця для сну, відпочинку, проведення дозвілля. Діти забезпечені сезонним одягом та взуттям, є в наявності засоби гігієни. Для дітей створені належні умови для виховання, навчання та розвитку. Стосунки теплі та довірливі (а.с. 34-35).
Відповідно до висновку № 22 від 20.04.2026 виконавчого комітету Звягельської міської ради вважає доцільним усиновлення ОСОБА_1 неповнолітніх дітей: ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що відповідатиме інтересам дітей (а.с. 42-43).
Мотиви, з яких виходить суд, та застосовані норми права
Відповідно до ч. 3 ст. 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.
Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів (ч. 1 ст. 4 4 ЦПК України).
Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Згідно із ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.
Відповідно до ч. 2 ст. 77 ЦПК України, предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.
Заявник повинен зазначити і довести підстави за заявою про усиновлення дитини, тобто обставини, з якими він, як з юридичними фактами, пов`язує свої матеріально-правові вимоги.
Згідно із ст. 55 Конституції України, кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободу від порушень і протиправних посягань.
Відповідно до положень ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Відповідно до ч. 3 ст. 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.
Частиною 1 статті 12 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.
Статтею 8 Законом України «Про охорону дитинства» передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Відповідно до статті 12 вищевказаного Закону, виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. Батьки або особа, що їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. 
У відповідності до ст.ст. 150, 155 СК України батьки зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний та моральний розвиток, тобто здійснювати батьківські права, які не можуть суперечити інтересам дитини. Сім`я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. 
Кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини (ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства»).
Відповідно до ч.ч. 2, 7-9 ст. 7 СК України, сімейні відносини можуть бути врегульовані за домовленістю (договором) між їх учасниками. Дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства.
Обов`язок держави забезпечити дитині захист і піклування, необхідні для її благополуччя, узгоджується з позиціями, викладеними у визнаних в Україні міжнародно-правових актах, зокрема, у Міжнародному пакеті про економічні, соціальні і культурні права 1966 року (пункт 3 статті 10), Конвенції про права дитини 1989 року (стаття 3).
У силу вимог статей 3, 18 Конвенції ООН про права дитини від 20.11.1989, ратифікованої Україною 27.02.1991 в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Статтями 12-15 Конвенції визначено право дитини висловлювати свою думку (право бути почутою).
Європейський суд з прав людини також надає особливого значення при вирішенні справ про усиновлення принципу пріоритету інтересів дитини (Рішення у справі «Піні і Бертані та Манера і Атрипальді проти Румунії» від 22 червня 2004 року).
На рівні внутрішнього законодавства України принцип урахування найкращих інтересів дитини викладено у п. 8 ст. 7 СК України та у ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства», згідно з положеннями яких регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини; предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів дитини.
Відповідно до ч.ч. 5, 6 ст. 24 Закону України «Про охорону дитинства», усиновлення допускається виключно в інтересах дитини України відповідно до закону. Усиновлення (удочеріння) є оформлена спеціальним юридичним актом (рішенням суду) передача на виховання в сім`ю неповнолітньої дитини на правах сина чи дочки.
Відповідно до ст. 207 СК України усиновленням є прийняття усиновлювачем у свою сім`ю особи на правах дочки чи сина, що здійснене на підставі рішення суду, крім випадку, передбаченого статтею 282 цього Кодексу. Усиновлення дитини провадиться у її найвищих інтересах для забезпечення стабільних та гармонійних умов її життя.
Статтею 212 СК України визначає коло осіб, які не можуть бути усиновлювачами.
Згідно із пунктом 6 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» № 3 від 30.03.2007, вирішуючи заяву по суті, суд зобов`язаний перевірити наявність передбачених законом підстав для усиновлення, зокрема: чи дали батьки дитини згоду на це (якщо вона необхідна); чи може заявник бути усиновлювачем; чи є дитина відповідно до законодавства суб`єктом усиновлення і чи виконано вимоги частин 1-3 статті 218 СК України щодо наявності згоди дитини; чи відповідають висновок органу опіки та піклування і дозвіл на усиновлення уповноваженого органу виконавчої влади необхідним вимогам.
Відповідно до ст. 224 СК України суд, постановляючи рішення про усиновлення дитини, враховує обставини, що мають істотне значення, зокрема: стан здоров`я та матеріальне становище особи, яка бажає усиновити дитину, її сімейний стан та умови проживання, ставлення до виховання дитини; мотиви, на підставі яких особа бажає усиновити дитину; мотиви того, чому другий із подружжя не бажає бути усиновлювачем, якщо лише один із подружжя подав заяву про усиновлення; взаємовідповідність особи, яка бажає усиновити дитину, та дитини, а також те, як довго ця особа опікується вже дитиною; особу дитини та стан її здоров`я; ставлення дитини до особи, яка бажає її усиновити. Суд не може відмовити особі в усиновленні на тій підставі, що вона вже має або може народити дитину.
Також суд, постановляючи рішення про усиновлення малолітньої особи, враховує мотиви, на підставі яких особи бажають усиновлення, можливість їхнього спільного проживання, їхній сімейний стан та стан здоров`я, а також інші обставини, що мають істотне значення.
При дотриманні всіх умов, встановлених цим Кодексом, здатності особи, яка бажає усиновити дитину, забезпечити стабільні та гармонійні умови для життя дитини суд постановляє рішення, яким оголошує цю особу усиновлювачем дитини.
Згідно з матеріалами справи, заявник є особою, яка відповідно до вимог ст. 211 СК України може бути усиновлювачем. 
Хоча перешкод, визначених ст. 212 СК України для усиновлення дітей судом не встановлено, з огляду на правовий режим воєнного стану, суд звертає увагу на наступні обставини.
Заявник ОСОБА_1  перебуває на посаді оператора-радіотелефоніста відділення управління штабу батальйону взводу зв`язку понтонно-мостового батальйону військової частини НОМЕР_1 , звання солдат, що підтверджується довідкою про доходи та поясненнями самого заявника, наданими в судовому засіданні (а.с. 40).
Так, відповідно до п. 3 ч. 12 ст. 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» під час дії воєнного стану військовослужбовці звільняються з військової служби через сімейні обставини або з інших поважних причин на таких підставах: перебування на утриманні у військовослужбовця трьох і більше дітей віком до 18 років, крім тих, які мають заборгованість із сплати аліментів, сукупний розмір якої перевищує суму платежів за три місяці.
З аналізу п. 3 ч. 12 ст. 26 Закону вказаного Закону та встановлених судом фактичних обставин, суд зазначає, що на момент розгляду зазначеної справи ОСОБА_1  не має права на звільнення з військової служби під час дії воєнного стану, а набуде його лише у разі ухвалення судом рішення про усиновлення з підстав наявності на його утриманні трьох дітей.
Згідно актового запису про народження № 668 від 24.12.2013 від попереднього шлюбу з ОСОБА_12 має дочку ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_6 (а.с.108).
Суд зауважує, що сімейні відносини базуються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства.
Загальні засади (принципи) мають фундаментальний характер й інші джерела правового регулювання мають відповідати змісту загальних засад. Це, зокрема, проявляється в тому, що загальні засади (принципи) є по своїй суті нормами прямої дії.
Справедливість - це одна з основних засад права, яка є вирішальною у визначенні його як регулятора суспільних відносин, одним із загальнолюдських вимірів права.
Правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах.
Зазначені правові висновки щодо дотримання принципу справедливості викладені у рішеннях Конституційного Суду України від 30.01.2003 № 3-рп/2003, від 02.11.2004 № 15-рп/2004.
Дії учасників сімейних правовідносин мають бути добросовісними, характеризуватися чесністю, відкритістю й повагою до інтересів інших членів суспільства. Водночас учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається.
Приватно-правовий інструментарій не повинен використовуватися учасниками сімейних відносин для уникнення виконання встановлених законом обов`язків. Зловживання правом і використання приватно-правового інструментарію всупереч його призначенню проявляється в тому, що: особа використовувала право на зло; наявні негативні наслідки (різного прояву) для інших осіб, держави (негативні наслідки являють собою певний стан, до якого потрапляють інші суб`єкти, чиї права безпосередньо пов`язані з правами особи, яка ними зловживає; цей стан не задовольняє інших суб`єктів; для здійснення ними своїх прав не вистачає певних фактів та/або умов: настання цих фактів/умов безпосередньо залежить від дій іншої особи; інша особа може перебувати у конкретних правовідносинах з цими особами, які потерпають від зловживання нею правом, або не перебувають); враховується правовий статус особи/осіб (Постанова ВС від 22.01.2025 № 495/432/23).
Розумність характерна та властива як для оцінки/врахування поведінки учасників сімейних правовідносин, тлумачення матеріальних приватно-правових норм, що здійснюється при вирішенні спорів, так і тлумачення процесуальних норм (Постанова Об`єднаної палати КЦС у складі Верховного Суду від 18.04.2022 у справі № 520/1185/16-ц).
Правовідносини, що включають особисті немайнові та майнові відносини, які виникають між особами на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, опіки та піклування, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства, є сімейними.
Інститут окремого провадження не може використовуватися для створення преюдиційних фактів з метою подальшого вирішення будь-якого спору про право.
У зазначеній справі предметом розгляду є усиновлення заявником дітей віком 12 та 13 років, при цьому заявник є батьком неповнолітньої дитини віком 12 років. Заявлені вимоги пов`язані з доведенням існування підстав для визнання за ними певного соціально-правового статусу - усиновлювача, а отже і факту пов`язаного із реалізацією права заявника на звільнення з військової служби під час воєнного стану.
Відповідно до ч.ч. 1, 3 ст. 1 Закону №2232-XII захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України.
Військовий обов`язок включає: підготовку громадян до військової служби; приписку до призовних дільниць; прийняття в добровільному порядку (за контрактом) та призов на військову службу; проходження військової служби; виконання військового обов`язку в запасі; проходження служби у військовому резерві; дотримання правил військового обліку.
Указом Президента України від 24.02.2022 №64/2022 в Україні введено воєнний стан із 24.02.2022р.
На момент розгляду справи правовий режим воєнного стану в Україні продовжує діяти.
Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» не підлягають призову на військову службу під час мобілізації військовозобов`язані жінки та чоловіки, на утриманні яких перебувають троє і більше дітей віком до 18 років, крім тих, які мають заборгованість із сплати аліментів, сукупний розмір якої перевищує суму платежів за три місяці.
Ухвалення судом рішення про усиновлення дітей, а відтак наявності у заявника на утриманні трьох дітей, є безумовною підставою для звільнення заявника з військової служби.
Разом з тим, Верховний Суд, з огляду на встановлений ст. 65 Конституції України конституційний обов`язок захищати Вітчизну, незалежність та територіальну цілісність України, надаючи оцінку доводам і доказам у категорії справ, що дають підстави для відстрочки від мобілізації/звільнення з військової служби вказує, що суди мали б обережно застосовувати таку процедуру, не допускаючи ситуацій, за яких виникав би сумнів у пред`явленні позовів військовозобов`язаних/військовослужбовців з метою штучного створення умов та обставин, які могли б бути підставою для отримання відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації/звільнення з військової служби.
Суд наголошує, що в умовах особливого періоду (воєнного стану) не можна допускати зловживання процесуальними правами шляхом застосування способів захисту сімейних прав, інтересів дитини, тощо з метою звільнення від виконання військового обов`язку (проходження військової служби).
Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 10 Європейської конвенції про усиновлення дітей від 27.11.2008 (ратифікованої Україною 15.02.2011), компетентний орган приймає рішення про усиновлення лише після належного попереднього встановлення обставин стосовно усиновлювача, дитини та її сім`ї. Під час такого встановлення обставин і після цього дані можуть збиратися, оброблятися й розповсюджуватися лише відповідно до правил, які стосуються професійної конфіденційності й захисту персональних даних.
Встановлення обставин в належному обсязі в кожній справі стосується настільки, наскільки це є можливим, та inter alia, таких питань: a) особистості, стану здоров`я та соціального середовища усиновлювача, подробиць про його домівку та умови проживання, його здатності виховувати дитину; b) причин, з яких усиновлювач бажає усиновити дитину; c) причини, через які інший з подружжя або зареєстрованих партнерів не приєднується до заяви, коли лише один з подружжя або зареєстрованих партнерів звертається із заявою про усиновлення; d) взаємної сумісності дитини й усиновлювача, а також тривалості часу, протягом якого дитина перебувала під його опікою; e) особистості, стану здоров`я й соціального середовища дитини, а також з урахуванням встановлених законом обмежень її сімейного походження та її цивільного стану; f) етнічного, релігійного та культурного походження усиновлювача й дитини.
Положення цієї статті не впливають на повноваження чи обов`язок компетентного органу отримувати будь-яку інформацію або докази, незалежно від того, чи охоплюються вони обсягом такого встановлення обставин, і які він розглядає як такі, що можуть бути використані (ч. 4 ст. 10 Європейської конвенції про усиновлення дітей).
Компетентний орган не приймає рішення про усиновлення, якщо не є переконаним, що усиновлення відповідатиме найвищим інтересам дитини (ч. 1 ст. 4 Європейської конвенції про усиновлення дітей).
Суд зауважує, що у матеріалах справи відсутні достатні дані, що рішення заявника про усиновлення є проявом його справжніх намірів.
Вказані заявником обставини, свідчать про штучні та формальні його наміри у прагненні усиновити двох дітей, які абсолютно не ґрунтуються на сімейних взаємовідносинах та почуттях любові як батька до дітей. Відносини між заявником та дітьми не є стійкими з урахуванням того, що заявник проходить військову службу в лавах Збройних Сил України.
Отже, та обставина, що діти проживають і виховуються в сім`ї заявника, відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 213 СК України, не є безумовною підставою для здійснення усиновлення у даному випадку.
Суд виходить з того, що сама лише формальна відповідність заявника вимогам, встановленим ст. 211 СК України, також не є безумовною підставою для ухвалення судом рішення про усиновлення дітей.
При цьому, відповідно до вимог ч. 6 ст. 19 СК України, суд не погоджується з висновком органу опіки та піклування щодо доцільності усиновлення заявником двох дітей, оскільки вказаний висновок прийнято без урахування вимог ст. 1 Закону №2232-XII щодо виконання громадянами України конституційного обов`язку захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також положень п. 3 ч. 12 ст. 26 цього ж Закону, що дають право заявнику, у разі ухвалення судом рішення про усиновлення двох дітей, та наявності у нього на утримані ще однієї дитини, бути звільненим з військової служби під час дії воєнного стану.
Також суд враховує ту обставину, що заявник ОСОБА_1 та ОСОБА_3 перебували у фактичних шлюбних відносинах, з березня 2024 року, тобто в період дії воєнного стану в Україні, а із заявою про усиновлення двох дітей (віком 12 та 13 років), ОСОБА_1 звернувся до суду лише 13.05.2026.
Вищевикладене у своїй сукупності викликає обґрунтовані сумніви щодо добросовісності усиновлення.
Суд вважає, що такими діями заявник може намагатися створити для себе інші правові наслідки та умови, що пов`язані із усиновленням.
Усиновлення повинно мати на меті створення умов для повноцінного розвитку і виховання дитини, забезпечення найкращих інтересів дитини, а не створення передумов для виникнення інших прав у заявника або звільнення заявника з військової служби в період дії воєнного стану. Тобто, сам по собі інститут усиновлення не повинен бути формальним, не може бути підставою лише для реалізації інтересів заявника.
Суд враховує, що передбачене законом право на звільнення з військової служби перебуває в прямому причинно-наслідковому зв`язку із обставинами усиновлення. Це певним чином характеризує усиновителя і ставить під сумнів безкорисливість мотивів усиновлення.
Водночас суд з повагою ставиться до прав та інтересів заявника, як військовослужбовця, який виконує військовий обов`язок, його свідоме ставлення до належного виконання ним, як вітчимом, своїх батьківських прав по відношенню до дітей ОСОБА_3 , переконаний в їх існуванні, але не вбачає у рішенні заявника про бажання усиновити дітей ознаки достатності і відповідності внутрішньому волевиявленню для стверджувального висновку про намір виконати дії по усиновленню, виключно в інтересах дітей. На думку суду, сторони у справі, не були до кінця щирими перед судом у своїх поясненнях. Ураховуючи, що між заявником і військовою частиною НОМЕР_1  можуть в подальшому виникнути обставини і відповідно спір, пов`язаний з доведенням підстав для звільнення від проходження військової служби, то слід брати до уваги, що вирішення вимог заявника за його заявою, може бути в подальшому, пов`язано з виникненням чи реалізацією цивільних прав та обов`язків за предметом та можливими правовими наслідками і може стосуватися сфери публічно-правових відносин.
При цьому, суду не наведено переконливих мотивів, що спонукає заявника на усиновлення дітей, лише узагальнено зазначено про наявність між ним та дітьми теплих взаємин, бажання надати дітям радість зростання у повноцінній сім`ї.
Судом не встановлено, що під час сумісного проживання між заявником та дітьми виникли настільки близькі духовні зв`язки, які притаманні загальноприйнятим в суспільстві відносинам між батьками та дітьми, що свідчать про наявність між ними взаємин як між батьком та донькою.
Таким чином, суд дійшов висновку, що відповідно до ч. 2 ст. 207 СК України відсутні підстави для усиновлення заявником дітей його дружини, оскільки таке усиновлення не відповідає найвищим інтересам дітей та не забезпечить гармонійні умови їх життя.
При цьому, суд виходить з якнайкращих інтересів дитини, оцінка яких включає дотримання балансу між усіма елементами, необхідними для прийняття рішення про усиновлення. Наявність нормальних стосунків дитини із заявником - є додатковим благом для дітей, які склались у відносини між дітьми та вітчимом. При цьому відсутність усиновлення з боку заявника не заважає йому дбати та піклуватись про дітей як рідних.
Верховний Суд у постанові від 20.06.2018 № 489/2464/16-ц, зауважив, що саме суд зобов`язаний з`ясувати наявність передбачених законом підстав для усиновлення, зокрема: чи дали батьки дитини згоду на це (якщо вона необхідна); чи може заявник бути усиновлювачем; чи є дитина відповідно до законодавства суб`єктом усиновлення і чи виконано вимоги частини першої, другої та третьої статті 218 СК України щодо наявності згоди дитини; чи відповідають висновок органу опіки та піклування і дозвіл на усиновлення уповноваженого органу виконавчої влади необхідним вимогам (пункт 6 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року № 3 (із подальшими змінами) «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав»).
Відповідно до п.3 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» № 3 від 30.03.2007, звернення до суду із заявою про усиновлення не повинно бути зумовлене бажанням досягти іншого правового наслідку, ніж юридичне оформлення родинного зв`язку (можливо, вже наявного фактично).
З огляду на вищевикладене, критично оцінивши заяву про усиновлення, з урахуванням того, що військовослужбовець вже має одну малолітню дитиною на утриманні, й рішення суду про усиновлення заявником ще двох дітей, фактично стане умовою для звільнення заявника із військової служби під час дії воєнного стану, суд вбачає в цій справі ознаки штучного спору, задоволення якого призведе до можливості для певної міри зловживань щодо виконання особою її конституційного обов`язку, передбаченого ст. 65 Конституції України, що на переконання суду є неприпустимим.
Така корислива зацікавленість заявника спростовує презумпцію його доброчесності як усиновлювача і суперечить найкращим інтересах дітей, з огляду на що з метою їх захисту суд у задоволенні заяви - відмовляє.
При цьому, суд виходить з якнайкращих інтересів дітей, оцінка яких включає дотримання балансу між усіма елементами, необхідними для прийняття рішення про усиновлення та враховує, що заявник не позбавлений можливості в повній мірі реалізовувати свої права вітчима, передбачені ст. ст. 260, 262 СК України. Заявник, перебуваючи в зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_3 не позбавлений можливості проживати з її дітьми та піклуватися про них як про власних.
У процесі розгляду справи не встановлено інших фактичних обставин, що мають суттєве значення для правильного вирішення спору, і доказів на підтвердження цих обставин.
Висновки за результатами розгляду позовної заяви
За змістом статей 12, 13, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Суд розглядає цивільні справи в межах заявлених фізичними або юридичними особами вимог і на підставі наданих ними доказів. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень. 
Відповідно до п. 30 рішення Європейського суду з прав людини від 27.09.2001 у справі «Hivisaari v. Finland» рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються, щоб засвідчити, що сторони були заслухані та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя - суд у повній мірі відповів на кожен аргумент сторін при прийнятті рішення у даній справі та належно мотивував своє рішення.
Таким чином, суд дійшов висновку про те, що у задоволенні заяви слід відмовити у повному обсязі.
Відповідно до ч. 4 ст. 314 ЦПК України судові витрати, пов`язані з розглядом справи про усиновлення, відносяться на рахунок заявника.
Керуючись статтями 12, 13, 76-83, 141, 258, 259, 264, 265, 268, 293 ЦПК України, суд - 
ПОСТАНОВИВ:
У задоволенні заяви ОСОБА_1 , заінтересовані особи: орган опіки і піклування Звягельської міської ради Житомирської області, Звягельський відділ державної реєстрації актів цивільного стану у Звягельському районі Житомирської області Хмельницького міжрегіонального управління юстиції України, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , про усиновлення - відмовити.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом. 
Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку шляхом подання апеляційної скарги до Житомирського апеляційного суду протягом 30 (тридцяти) днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину судового рішення зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Повне судове рішення складено 15.06.2026.

Суддя   Т.Б. Сташків

Присяжні :     Д.О. Коростельов
О.М. Котвицька