Номер провадження: 22-ц/813/4463/26 
Справа № 947/17164/24
Головуючий у першій інстанції Куриленко О. М.
Доповідач Драгомерецький М. М.

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30.04.2026 року м. Одеса
Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: 
головуючого судді: Драгомерецького М.М.,
суддів колегії: Громіка Р.Д., Сегеди С.М.,
при секретарі: Узун Н.Д.,

за участю: представника  ОСОБА_1 – адвоката Малишевої М.В.,

переглянув у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою  ОСОБА_1 на заочне рішення Київського районного суду м. Одеси від 02 липня 2024 року по справі за позовом Акціонерного товариства «Універсал банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, -

В С Т А Н О В И В:
28 травня 2024 року Акціонерне товариство «Універсал банк» (- далі АТ «Універсал банк») звернулось до суду із позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором про надання банківських послуг «Monobank» від 22.07.2020 у розмірі 128 291,27 гривень, станом на 21 березня 2024 року.
В обґрунтування позовних вимог зазначено, що 22 липня 2020 року ОСОБА_1 звернувся до АТ «Універсал банк» з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписав Анкету-заяву до Договору про надання банківських послуг від 22.07.2020. Позивач свої зобов`язання за Договором виконав в повному обсязі, а саме надав відповідачу можливість розпоряджатись кредитними коштами на умовах передбачених Договором та в межах встановленого кредитного ліміту. Відповідач не надавав своєчасно банку грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, відсотками, а також іншими витратами відповідно до умов договору (не сплатив щомісячні мінімальні платежі), у зв`язку з чим позивач звернувся до суду з цим позовом.
Заочним рішенням Київського районного суду м. Одеси від 02 липня 2024 року позов АТ «Універсал банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості задоволено.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ «Універсал банк» заборгованість за Договором про надання банківських послуг «Моnоbаnk» від 22.07.2020 у розмірі 128 291,27 грн станом на 21.03.2024, в тому числі: загальний залишок заборгованості за наданим кредитом (тілом кредиту) – 128 291,27 грн; заборгованість за пенею 0 грн; заборгованість за порушення грошового зобов`язання 0 грн.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ «Універсал банк» судовий збір у сумі 3 028 гривень.
Не погодившись із вищезазначеним заочним рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_1 звернувся до суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати заочне рішення Київського районного суду м. Одеси від 02 липня 2024 року та ухвалити нове судове рішення, яким позовну заяву АТ «Універсал банк» залишити без задоволення, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права. 
Відзив від позивача АТ «Універсал банк» не надходив.
Представник АТ «Універсал банк» в судове засідання до апеляційного суду 22 квітня 2026 року не з`явився, про розгляд справи був повідомлений належним чином та завчасно, про що свідчить довідка про доставку судової повістки-повідомлення до електронного кабінету Електронного Суду (а.с. 148).
Клопотань про відкладення розгляду справи до суду не надходило.
Відповідно до приписів ст. 367 ЦПК України апеляційний суд переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів і вимог апеляційної скарги.
Статтею 372 ЦПК України передбачено, що апеляційний суд відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи, щодо якого немає відомостей про вручення йому судової повістки або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки буде визнано поважними.
Неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.
Крім того, Верховний Суд в постанові від 01.10.2020 по справі №361/8331/18 висловився, що якщо представники сторін чи інших учасників судового процесу не з`явилися в судове засідання, а суд вважає, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, не відкладаючи розгляду справи, він може вирішити спір по суті. Основною умовою відкладення розгляду справи є не відсутність у судовому засіданні сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні.
Таким чином, враховуючи строки розгляду справи, баланс інтересів сторін у якнайскорішому розгляді справи, усвідомленість її учасників про розгляд справи, достатньої наявності у справі матеріалів для її розгляду та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, колегія суддів вважає можливим розглянути справу за відсутності належним чином повідомлених про дату і час судового засідання учасників справи.
30 квітня 2026 року в судове засіданні для проголошення повного тексту судового рішення, учасники справи не з`явились.
Заслухавши суддю-доповідача, представника ОСОБА_1 – адвоката Малишеву М.В., яка підтримала доводи апеляційної скарги та просила її задовольнити, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість заочного рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково, за наступних підстав.
Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі (ст. 2 ЦПК України).
Цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, можуть бути: договори та інші правочини; інші юридичні факти.
Порушення, невизнання або оспорювання суб`єктивного права є підставою для звернення особи за захистом свого права із застосуванням відповідного способу захисту (ст. ст. 11, 15 ЦК України).
В позовній заяві представник АТ «Універсал банк» просив стягнути з ОСОБА_1 заборгованість за договором про надання банківських послуг «Monobank» 22.07.2020 у розмірі 128 291,27 гривень, станом на 21.03.2024, з яких: загальний залишок заборгованості за наданим кредитом (тілом кредиту) – 128 291,27 грн; заборгованість за пенею 0 грн; заборгованість за порушення грошового зобов`язання 0 грн.
Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив із доведеністю позовних вимог та зазначив, що 22 липня 2020 року ОСОБА_1 звернувся АТ «Універсал банк» з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписав Анкету-заяву до Договору про надання банківських послуг від 22.07.2020.
Приєднання до Умов і правил здійснюється фізичними особами шляхом підписання Анкети заяви у паперовому або електронному вигляді, що надається банком. Своїм підписом на Анкеті заяві клієнт беззастережно підтверджує, що на момент її підписання ознайомився з текстом Умов і правил, Паспортом споживчого кредиту. Таблицею обчислення загальної вартості кредиту, Тарифами, Довідкою про систему гарантування вкладів фізичних осіб та інших додатків, повністю зрозумів їхній зміст, погоджується з викладеним, розуміє свої права та обов`язки, в тому числі право відмовитися від отримання рекламних матеріалів засобами дистанційних каналів комунікації.
Положеннями Анкети-заяви визначено, що анкета-заява разом з Умовами, Тарифами, Таблицею обчислення вартості кредиту та Паспортом споживчого кредиту складають договір про надання банківських послуг. Підписавши Анкету-заяву відповідач підтвердив, що ознайомився та отримав примірники у мобільному додатку вищезазначених документів, що складають Договір та зобов`язується виконувати його умови.
Станом на 28 грудня 2022 року у відповідача прострочення зобов`язання із сплати щомісячного мінімального платежу за Договором сягнуло понад 90 днів, у зв`язку з чим, на підставі положення 5.17 п.5 Розділу II Умов, відбулось Істотне порушення Клієнтом зобов`язань, вся заборгованість за кредитом стала простроченою. Банк 28.12.2022 року направив повідомлення «пуш» про істотне порушення умов Договору та про необхідність погасити суму заборгованості.
Проте, відповідач не вчинив жодної дії, направленої на погашення заборгованості в зв`язку з чим та відповідно до п.5.18, 5.19 кредит став у формі «на вимогу».
Відповідач не надавав своєчасно банку грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, відсотками, а також іншими витратами відповідно до умов Договору (не сплатив щомісячні мінімальні платежі), що має відображення у Розрахунку заборгованості за Договором. Таким чином, в порушення умов кредитного договору а також ст. ст. 509, 526, 1054 ЦК України, відповідач зобов`язання за вказаним договором не виконав, хоча ст. 629 ЦК України визначено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.
Однак, колегія суддів апеляційного суду не погоджується із таким висновком суду першої інстанції та вважає, що позивачем не доведено належними, допустимими та беззаперечними доказами наявності у відповідача ОСОБА_1 заборгованості за кредитом в розмірі 128 291,27 грн перед АТ «Універсал банк», з огляду на наступне.
Відповідно до ст. 509 ЦК України передбачено, що зобов`язанням є правовідношення, в яких одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.
У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Відповідно до частини 1 статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина 1 статті 1048 ЦК України).
Частиною 2 статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).
Окрім того, за змістом статей 12 та 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Згідно статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Верховний Суд у постанові від 02.10.2019 у справі №522/16724/16 (провадження №61-28810св18) зробив наступний правовий висновок: «обґрунтування наявності обставин повинні здійснюватися за допомогою належних, допустимих і достовірних доказів, а не припущень, що й буде відповідати встановленому статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року принципу справедливості розгляду справи судом.
Сторона, яка посилається на ті чи інші обставини, знає і може навести докази, на основі яких суд може отримати достовірні відомості про них. В іншому випадку, за умови недоведеності тих чи інших обставин, суд вправі винести рішення у справі на користь протилежної сторони. Таким чином, доказування є юридичним обов`язком сторін і інших осіб, які беруть участь у справі.
Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності (ч. 3 ст. 13 ЦПК України).
Учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається (ч. 1 ст. 44 ЦПК України).
Позивач зобов`язаний додати до позовної заяви всі наявні в нього докази, що підтверджують обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги (якщо подаються письмові чи електронні докази позивач може додати до позовної заяви копії відповідних доказів) (ч. 5 ст. 177 ЦПК України).
До позовної заяви представником АТ «Універсал банк» додано наступні документи: розрахунок заборгованості за договором б/н від 22.07.2020, копію Анкети-заяви до Договору про надання банківських послуг, копію Умов і правил обслуговування в АТ «Універсал Банк», в редакції від 24.11.2021, копію Паспорта споживчого кредиту Чорної картки monobank, копію паспорта та РНОКПП ОСОБА_1 , копію банківської ліцензії, копію виписки з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, ФОП та ГФ АТ «Універсал банк», копію Статуту АТ «Універсал банк».
У справах про стягнення кредитної заборгованості кредитор повинен довести виконання ним своїх обов`язків за кредитним договором, а саме надання грошових коштів (кредиту) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник - повернення грошових коштів у розмірі та на умовах, визначених договором.
Велика Палата Верховного Суду при розгляді справи №342/180/17 у постанові від 03.07.2019 зауважила, що розрахунок кредитної заборгованості, не підтверджує умови кредитування та суму заборгованості за кредитом, оскільки зазначений доказ не є підтвердженням виконаних позивачем банківських операцій та повністю залежить від волевиявлення банку.
У постанові Верховного Суду від 30.06.2023 в справі №274/7221/19 (провадження №61-1513св23) зазначено, що доказами, які підтверджують наявність заборгованості та її розмір є первинні документи, оформлені відповідно до статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». Згідно з цим Законом підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі.
Водночас, відповідно до пунктів 4,8, 5.5,5.6 Положення про організацію операційної діяльності в банках України, затвердженого Постановою Правління Національного банку України від 18 червня 2003 року №254 (що було чинним на час видачі кредиту), передбачено, що у первинних документах, на підставі яких здійснюються записи в бухгалтерському обліку, мають зазначатися номери кореспондуючих рахунків за дебетом і кредитом, сума операції в грошовому виразі, дата виконання, підпис відповідального виконавця, підпис контролера (якщо операція підлягає додатковому контролю), підпис уповноваженої особи (якщо підставою для здійснення операції було відповідне розпорядження). Форма особових рахунків затверджується банком самостійно залежно від можливостей програмного забезпечення. Особові рахунки та виписки з них мають містити такі обов`язкові реквізити: номер особового рахунку; дату здійснення останньої (попередньої) операції; дату здійснення поточної операції; код банку, у якому відкрито рахунок; код валюти; суму вхідного залишку за рахунком; код банку-кореспондента; номер рахунку кореспондента; номер документа; суму операції (відповідно за дебетом або кредитом); суму оборотів за дебетом та кредитом рахунку; суму вихідного залишку. Виписки з особових рахунків клієнтів є підтвердженням виконаних за день операцій, призначаються для видачі або відсилання клієнту.
Згідно із пунктами 61,62 Положення про організацію бухгалтерського обліку, бухгалтерського контролю під час здійснення операційної діяльності в банках України, затвердженого Постановою Правління Національного банку України від 04 липня 2018 року №75 (яке є чинним на час вирішення справи судом апеляційної інстанції), форма клієнтських рахунків затверджується банком самостійно залежно від можливостей програмного забезпечення. Клієнтські рахунки та виписки з них мають містити такі обов`язкові реквізити: номер клієнтського рахунку; дату здійснення останньої (попередньої) операції; дату здійснення поточної операції; код Єдиного ідентифікатора Національного банку України (далі - ID НБУ) банку, у якому відкрито рахунок; код валюти; сума вхідного залишку за рахунком; код ID НБУ банку-кореспондента; номер рахунку кореспондента; номер документа; суму операції (відповідно за дебетом або кредитом); сума оборотів за дебетом та кредитом рахунку; суму вихідного залишку. Виписки з клієнтських рахунків є підтвердженням виконаних за операційний день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту.
Таким чином, виписка за рахунком може бути належним доказом заборгованості позичальника за сумою кредиту, яка повинна досліджуватися судом у сукупності з іншими доказами.
Подібні висновки Верховний Суд виклав у постановах від 16.09.2020 у справі №200/5647/18 (провадження №61-9618св19), від 20.10.2020 у справі №456/3643/17 (провадження №61-9882св20), від 28.10.2020 у справі №760/7792/14-ц (провадження №61-16754св19), від 17.12.2020 у справі №278/2177/15-ц (провадження №61-22158св19).
На підтвердження обставин перерахування грошових коштів ОСОБА_1 за кредитним договором та наявності у нього боргу за цим договором, представник позивача надав розрахунок заборгованості за договором №б/н від 22.07.2020, який не є належним доказам на підтвердження підстав позову щодо наявності кредитної заборгованості, оскільки він не відповідає вимогам 4.8 та 5.5 Положення №254 та п. 61 Положення №75, так як не містить інформацію зокрема про: дату здійснення останньої (попередньої) операції; дату здійснення поточної операції; суми вхідного залишку за рахунком; суму операції (відповідно за дебетом або кредитом); суми оборотів за дебетом та кредитом рахунку; суму вихідного залишку.
Розрахунок заборгованості не є первинним бухгалтерським документом, а є відображенням односторонніх арифметичних обчислень позивача і не є підставою для встановлення певних фактів та обставин, що мають значення для справи. Розрахунок заборгованості, наданий банком відображає суб`єктивне бачення банку щодо суми боргу, і за відсутності виписки з рахунку він не має сили первинного доказу.
Апеляційний суд зауважує, що документами, які можуть підтвердити наявність або відсутність заборгованості, її розмір, дати та суми платежів і списань за кредитним договором, є документи первинної бухгалтерської документації, оформлені з додержанням статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», у той час як наданий позивачем розрахунок не є документами первинної бухгалтерської документації.
Наведене вище унеможливлює врахування зазначеного документа, як належного доказу, який би підтверджував розмір заборгованості, заявлений банком до стягнення з відповідачки.
Жодних доказів на підтвердження отримання відповідачем ОСОБА_1 кредитних коштів у АТ «Універсал банк» (виписок по рахунку, тощо), їх розміру позивачем суду не надано. Сам лише факт підписання відповідачем Анкети-заяви до Договору про надання банківських послуг, за умови відсутності первинних бухгалтерських документів, не є достатнім для стягнення заборгованості за кредитним договором, наявність та розмір якої за допомогою належних та допустимих доказів не доведено.
Саме виписка дозволяє суду перевірити: дату встановлення кредитного ліміту, суми зняття коштів, нарахування відсотків, а також фактичне здійснення клієнтом операцій з використанням платіжного інструменту. Розрахунок заборгованості, наданий банком, є лише похідним документом, який відображає суб`єктивне бачення банку щодо суми боргу, і за відсутності виписки з рахунку він не має сили первинного доказу (правовий висновок у постанові Верховного Суду від 17.12.2020 у справі №278/2177/15-ц).
Колегія суддів зазначає, що банк як професійний учасник фінансового ринку, що веде діяльність з використанням складних інформаційно-телекомунікаційних систем, зобов`язаний забезпечувати належне документування кожної банківської операції. Ненадання виписки за рахунком відповідача за весь період користування кредитом унеможливлює перевірку доводів банку про те, що відповідач реально скористався кредитними коштами. Посилання на те, що відповідач не надав контррахунку, є необґрунтованим, оскільки обов`язок первинного доказування лежить на позивачеві. Якщо позивач не надав належних доказів на підтвердження своєї вимоги, обов`язок спростування у відповідача не виникає (правовий висновок у постанові Верховного Суду від 29.01.2020 у справі №755/18920/18).
Так, у своїй постанові від 10.04.2024 у справі №202/32035/13-ц Верховний Суд зазначив: «Якщо ж позивач не надає документів, які мають об?єктивно існувати, можливість надання яких перебуває під контролем позивача, а не відповідача, то позивач не вправі посилатись на те, що відповідачі не спростовують його аргументи належним чином.».
В оцінці принципу змагальності колегія суддів враховує концепцію «слабшої сторони» у споживчих кредитах. Вимоги до рівня та якості доказування для банку є вищими, оскільки банк володіє всіма технічними та правовими засобами для фіксації кожної операції клієнта. Будь-які сумніви щодо факту надання коштів, спричинені відсутністю первинної документації, мають тлумачитися на користь споживача (правовий висновок у постанові Верховного Суду від 01.02.2023 у справі №199/7014/20).
Таким чином, враховуючи, що відповідач ОСОБА_1 заперечує факт отримання кредитних коштів від АТ «Універсал банк» та користування ними, відсутність в матеріалах справи виписки з рахунку та будь-яких інших документів первинної бухгалтерської документації, колегія суддів вважає, що позивачем не доведено факт надання кредитних коштів відповідачу, використання їх ним і погашення, а також наявність заборгованості та її розмір, що становить предмет доказування у справах за позовами про стягнення заборгованості.
Якщо кредитор не надав документи, які підтверджують факт видачі кредиту, то суд повинен відмовити в задоволенні позовних вимог. До такого правового висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 20.05.2022 у справі №336/4796/18.
Колегія суддів апеляційного суду приходить до висновку, що судом першої інстанції неповно з`ясовано обставини, що мають значення для справи, неправильно застосовано норми матеріального права, не враховано актуальну практику Верховинного Суду, тому рішення суду підлягає скасуванню з прийняттям нового судового рішення про відмову в задоволенні позовних вимог оскільки позивач не надав суду належних та допустимих доказів, які б підтверджували виконання позивачем своїх зобов`язань за договором про надання банківських послуг «Monobank» від 22.07.2020 (надання кредитних коштів, суми кредиту), а також існування у відповідача заборгованості за договором у заявленій до стягнення сумі.
Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 374, ч. 1 ст. 376 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення. Підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
Розподіл судових витрат.
Згідно ч. ч. 1, 13 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення чи ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
З матеріалів справи вбачається, що за подання апеляційної скарги ОСОБА_1 сплатив судовий збір у розмірі 4 542 гривень (а.с. 123, 125)
Апеляційну скаргу задоволено частково, у задоволенні позову відмовлено, а тому з АТ «Універсал Банк» необхідно стягнути судовий збір за подачу апеляційної скарги у розмірі 45 42 гривні на користь ОСОБА_1 ..
Керуючись ст. ст. 367, 368, п. 2 ч. 1 ст. 374, 376, 381-384 ЦПК України, Одеський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ, -

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.
Заочне рішення Київського районного суду м. Одеси від 02 липня 2024 року скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким в задоволенні позовних вимог Акціонерного товариства «Універсал банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості – відмовити.
Стягнути з Акціонерного товариства «Універсал банк» (код ЄДРПОУ 21133352) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) судовий збір за подання апеляційної скарги в розмірі 4 542 гривень.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її ухвалення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, встановлених п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України.
Повний текст судового рішення складено: 30 квітня 2026 року.

Судді Одеського апеляційного суду: М.М. Драгомерецький 

Р.Д. Громік

С.М. Сегеда