УКРАЇНА 
Житомирський апеляційний суд 

Справа №285/2034/25 Головуючий у 1-й інст. Помогаєв А. В. 
Категорія 72 Доповідач Борисюк Р. М. 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 травня 2026 року 

Житомирський апеляційний суд у складі:
головуючого судді Борисюка Р.М.,
суддів Галацевич О.М., Павицької Т.М., 
з участю секретаря 
судового засідання Лугини О.С., 
розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Житомирі цивільну справу № 285/2034/25 за позовом Виконавчого комітету Звягельської міської ради Житомирської області, як органу опіки та піклування до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , треті особи: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , Обласний центр соціально-психологічної реабілітації дітей «Сонячний дім» Житомирської обласної ради, про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів,
за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 – адвоката Кобриної Ніни Володимирівни на рішення Звягельського міськрайонного суду Житомирської області від 30 грудня 2025 року, ухвалене під головуванням судді Помагаєва А.В. у місті Звягелі,

в с т а н о в и в :

У квітні 2025 року Виконавчий комітет Звягельської міської ради Житомирської області, як орган опіки та піклування, звернувся з даним позовом, в якому просив:
- позбавити ОСОБА_1 батьківських прав відносно дітей: ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_4 ;
- стягнути з ОСОБА_1 аліменти на користь дітей: ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в твердій грошовій сумі по 1598 грн, а на ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 і ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , по 1281,5 грн щомісяця, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня подачі позовної заяви до повноліття дітей;
- позбавити ОСОБА_2 батьківських прав відносно ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 ;
- стягнути з ОСОБА_2 аліменти на користь ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , у розмірі 1281,5 грн щомісяця, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня подачі позовної заяви до повноліття дитини.
Позов мотивувався тим, що ОСОБА_1 є матір`ю дітей: ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_4 . 
Відомості про батька дітей ОСОБА_9 , ОСОБА_6 та ОСОБА_8 записано відповідно до частини 1 статті 135 СК України.
ОСОБА_2 є батьком ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 . 
Згідно змісту заявленого позову, із 21 лютого 2022 року вказані діти, ОСОБА_10 , ОСОБА_11 та ОСОБА_12 , перебувають на обліку в службі у справах дітей, а ОСОБА_13 з 22 травня 2023 року, як такі, що опинилися у складних життєвих обставинах, у зв`язку з тим, що їхні батьки ухиляються від виконання батьківських обов`язків. Відповідачі вихованням, здоров`ям, навчанням дітей не цікавляться. Вживають алкогольні напої, ведуть аморальний спосіб життя. Змінювати своє ставлення до дітей не бажають.
Відповідно до постанов Новоград-Волинського міськрайонного суду ОСОБА_1 неодноразово було визнано винною у вчиненні правопорушень, передбачених частинами 1, 2 статті 184 КУпАП, а ОСОБА_2 винним у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених статтями 173-2 та 184 КУпАП.
Представник позивача також зазначив, що позбавлення відповідачів батьківських прав спрямоване на захист прав та інтересів неповнолітніх дітей. 
Рішенням Звягельського міськрайонного суду Житомирської області від 30 грудня 2025 року позовні вимоги задоволені у повному обсязі та вирішено питання судових витрат.
У поданій апеляційній скарзі, представник ОСОБА_1 – адвокат Кобрина Н.В. просить його скасувати та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити у повному обсязі.
Апеляційна скарга мотивована тим, що судове рішення є незаконним та необґрунтованим, оскільки ухвалене з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи, із порушенням норм матеріального та процесуального права, а висновки суду першої інстанції, викладені в рішенні, не відповідають фактичним обставинам справи.
Представник вважає, що суд переклав тягар доказування щодо обґрунтування позову на відповідачів, не взявши до уваги висновки Верховного суду у подібних правовідносинах.
Позбавлення батьківських прав належить до крайньої міри відповідальності (виключний і надзвичайний засіб впливу на недобросовісних батьків), а це означає, що застосовується ця міра судом тоді, коли всі інші засоби впливу виявилися безрезультатними, і допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише за наявності вини в діях батьків. Виходячи з характеру такого засобу, його не можна застосовувати тоді, коли це не викликано необхідністю.
У поданому відзиві, представник Виконавчого комітету Звягельської міської ради Житомирської області просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення місцевого суду як таке, що ухвалене з дотриманням норм матеріального та процесуального права залишити без змін.
У судовому засіданні, в режимі відеоконференції ОСОБА_1 та її представник – адвокат Кобрина Н.В. підтримали доводи апеляційної скарги, просили її задовольнити та надали пояснення, які відповідають доводам поданої скарги.
Представник ОСОБА_2 – адвокат Шостак С.В. підтримала апеляційну скаргу, просила її задовольнити, вказала, що її довіритель перебуває в лавах Збройних Сил України, апеляційну скаргу подати не мав можливості, тому підтримує подану скаргу ОСОБА_1 .
Представник позивача – ОСОБА_14 апеляційну скаргу не визнала, просила відмовити у її задоволенні, підтримала раніше поданий відзив та надала пояснення, які відповідають доводам відзиву.
Від третьої особи – ОСОБА_4 надійшла заява про розгляд справи у її відсутність, просила відмовити у задоволенні апеляційної скарги, а рішення місцевого суду, як законне та обґрунтоване, - залишити без змін. 
Належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду справи інші учасники в судове засідання не з`явились, а тому суд апеляційної інстанції розглянув справу у їх відсутність, що передбачено положеннями частини 2 статті 372 ЦПК України.
Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції відповідно до положень статті 367 ЦПК України, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з огляду на наступне. 
Відповідно до статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Статтею 367 ЦПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.
Рішення місцевого суду вмотивоване тим, що з огляду на встановлені обставини справи та наявність ознак винної поведінки відповідачів, свідомого нехтування ними своїми батьківськими обов`язками, наявні підстави для застосування до ОСОБА_1 та ОСОБА_2 крайнього заходу впливу у вигляді позбавлення їх батьківських прав відносно неповнолітніх дітей. Згідно з частиною третьою статті 166 СК України при задоволенні позову щодо позбавлення батьківських прав суд одночасно приймає рішення про стягнення аліментів на дитину.
Колегія суддів не погоджується з такими висновками з огляду на таке.
Судом установлено, що ОСОБА_1 є матір`ю чотирьох дітей: ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , що підтверджується копіями свідоцтв про народження Серії НОМЕР_1 від 10 червня 2011 року; Серії НОМЕР_2 від 10 квітня 2013 року; Серії НОМЕР_3 від 26 лютого 2025 року; Серії НОМЕР_4 від 102 травня 2023 року (том 1 а.с.18, 20, 17, 19 відповідно).
Відомості про батька ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_8 під час реєстрації народження записані відповідно до частини 1 статті 135 СК України.
ОСОБА_2 є батьком ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 . Що стверджується копією повторного свідоцтва про народження Серії НОМЕР_3 від 26 лютого 2025 року (том 1 а.с.17).
Встановлено, що з 21 лютого 2022 року діти: ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , перебувають на обліку в Службі у справах дітей, а ОСОБА_8 з 22 травня 2023 року, як такі, що опинилися у складних життєвих обставинах, у зв`язку з тим, що їхні батьки ухиляються від виконання батьківських обов`язків.
Представниками органу опіки та піклування складено акти обстеження матеріально-побутових умов проживання дітей, копії яких знаходяться у матеріалах справи. 
Зокрема, від 18 лютого 2022 року, від 21 лютого 2022 року, від 21 липня 2022 року, від 22 травня 2023 року, від 24 липня 2023 року, від 22 серпня 2023 року, від 07 листопада 2023 року, від 13 листопада 2023 року, від 01 грудня 2023 року, від 04 грудня 2023 року, від 09 січня 2024 року, від 30 січня 2024 року, від 19 березня 2024 року, від 26 квітня 2024 року, від 09 травня 2024 року, від 07 червня 2024 року, від 17 червня 2024 року, від 26 червня 2024 року, від 09 грудня 2024 року, від 11 грудня 2024 року, від 12 грудня 2024 року (том 1 а.с.22-43).
Згідно відомостей, які зазначені у наведених актах, ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_7 , ОСОБА_17 виховуються матір`ю ОСОБА_18 та її співмешканцем ОСОБА_19 за адресою: АДРЕСА_1 . У будинку антисанітарія, постійно панує безлад, сморід. Для дітей не відведено належного місця для сну, відпочинку та підготовки до уроків. Діти неохайні, недоглянуті, не забезпечені одягом і взуттям відповідно до сезону. ОСОБА_1 та ОСОБА_2 зловживають алкогольними напоями, між ними систематично відбуваються конфлікти під час яких присутні діти. У будинку збираються особи, які разом із ОСОБА_1 та ОСОБА_2 зловживають алкогольними напоями. ОСОБА_2 час від часу виганяє з дому ОСОБА_1 з дітьми, у зв`язку з цим вони змушені тимчасово перебувати у знайомих.
З ОСОБА_1 та ОСОБА_2 неодноразово проведено профілактично-роз`яснювальні бесіди щодо належного виконання ними батьківських обов`язків, недопущення зловживання алкогольними напоями, вчинення насильства в сім`ї, створення належних та безпечних умов для проживання малолітніх. ОСОБА_1 та ОСОБА_2 попереджено про крайній захід виховного характеру, який застосовується до батьків — позбавлення батьківських прав.
Згідно інформації КНП «Центр первинної медико-санітарної допомоги» Звягельської міської ради від 28 липня 2023 року № 628, від 25 грудня 2024 року № 875, з`ясовано, що батьки малолітніх ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , рекомендації лікаря і медичної сестри не завжди виконують, не відповідають на телефонні дзвінки, не відчиняють двері, ігнорують патронажну службу. До лікаря на прийом приходили діти ОСОБА_15 та ОСОБА_16 , без батьків. Вони часто брали довідки в школу, після пропусків, мотивуючи це тим, що хворіли, але за медичною допомогою не зверталися, ліки їм мати давала на власний розсуд (том 1 а.с.47, 48-50).
З характеристики Гімназії № 9 міської ради від 08 травня 2023 року вбачається, що ОСОБА_15 навчається у закладі з 3 класу. ОСОБА_20 пропускає заняття без поважних причин. Під час дистанційного навчання дитина не виходила на онлайн уроки, оскільки не забезпечена відповідними технічними засобами. ОСОБА_15 не в повній мірі забезпечений навчальним приладдям. Зовнішній вигляд дитини неохайний, потребує більшого догляду зі сторони матері. Мати ОСОБА_1 , не підтримує зв`язок із класним керівником, на дзвінки та повідомлення не відповідає, батьківські збори не відвідує, не цікавиться навчанням сина (том 1 а.с.51).
Згідно інформації Гімназії № 5 міської ради від 14 листопада 2023 року № 105 з`ясовано, що ОСОБА_16 учениця 4-Б класу. Мати дитини, ОСОБА_1 , не цікавиться успіхами дочки, не відвідує батьківські збори, не реагує на зауваження класного керівника, не має постійного контролю за успішністю дитини в школі та за виконанням домашнього завдання. Мати не проявляє інтересу до успіхів і невдач дочки (том 1 а.с.52).
З інформації Звягельського районного відділу поліції ГУНП в Житомирській області від 27 листопада 2023 року № 29728/220/03-2023 видно, що 05 листопада 2023 року до відділення надійшло повідомлення від громадянки ОСОБА_21 , про те, що її сусіди, які мешкають на АДРЕСА_1 , перебувають в стані алкогольного сп`яніння, не доглядають за своїми дітьми, б`ють їх та ображають (том 1 а.с.55).
Встановлено, що у матеріалах справи наявні копії заяв ОСОБА_1 та ОСОБА_2 від 13 грудня 2024 року на ім`я начальника Служби у справах дітей щодо влаштування їх дітей до сім`ї патронатного вихователя, у зв`язку зі складними життєвими обставинами, в яких вони опинилися (том 1 а.с.59, 60).
Під час апеляційного розгляду ОСОБА_1 пояснила, що написання такої заяви було зумовлено тим, що працівником Служби у справах дітей їй було розяснено, що у випадку відмови у її написанні, вона з чоловіком будуть позбавлені батьківських прав.
Згідно копії рішення виконавчого комітету Звягельської міської ради «Про влаштування дітей» від 16 грудня 2024 року № 344(о) ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , влаштовано в сім`ю патронатного вихователя ОСОБА_3 (том 1 а.с.61).
З копії акту обстеження матеріально-побутових умов проживання дітей від 20 лютого 2025 року видно, що ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 проживають в сім`ї патронатного вихователя ОСОБА_3 за адресою: АДРЕСА_2 . Діти мешкають у частині будинку зі зручностями, яка складається з 3-х житлових кімнат та місць загального користування. Для дітей наявне місце для сну, відпочинку, підготовки уроків та проведення дозвілля. Стосунки між дітьми та патронатним вихователем доброзичливі, довірливі. Діти охайні та доглянуті (том 1 а.с.64).
Згідно копій характеристик на ОСОБА_6 та ОСОБА_5 , виданих гімназією № 10 Звягельської міської ради від 13 лютого 2025 року № 20, № 21, діти зараховані до списків учнів гімназії із 07 січня 2025 року. ОСОБА_11 і ОСОБА_10 систематично відвідують заклад освіти, виконують домашні завдання. Діти мають охайний та доглянутий зовнішній вигляд. Патронатний вихователь ОСОБА_3 відвідує батьківські збори, бере активну участь у навчанні та вихованні дітей, має налагоджений контакт з класними керівниками (том 1 а.с.53, 54).
Відповідно до копії інформації Звягельського міського центру соціальних служб від 18 лютого 2022 року № 150, від 19 квітня 2023 року № 190, від 27 листопада 2023 року № 528 від 12 грудня 2024 року № 699, від 25 грудня 2024 року № 732, від 27 лютого 2025 року № 129 починаючи з 02 серпня 2021 року сім`я ОСОБА_1 та ОСОБА_2 перебуває на обліку та під соціальним супроводом міського центру соціальних служб, як така, що опинилася у складних життєвих обставинах (том 1 а.с.65, 66, 67, 68, 69, 70).
Згідно копії інформації Звягельської філії Житомирського обласного центру зайнятості від 13 лютого 2025 року № 267/03-25 та від 13 лютого 2025 року № 270/03-25 з`ясовано, що ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , на обліку як безробітні не перебувають (том 1 а.с.73, 74).
Під час перегляду справи в апеляційній інстанції встановлено, що відповідач ОСОБА_1 працює неофіційно, а ОСОБА_2 мобілізований до Збройних Сил України, проходить військову службу у військовій частині НОМЕР_5 , військово-облікова спеціальність – оператор БПЛА. 
Статтею 51 Конституції України визначено, що сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.
У частині першій статті 3 Конвенції про права дитини зазначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.
Статтею 7 СК України визначено необхідність забезпечення дитині можливості здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України; регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини.
Положеннями статті 1 Закону України «Про охорону дитинства» встановлено, що забезпечення найкращих інтересів дитини - це дії та рішення, що спрямовані на задоволення індивідуальних потреб дитини відповідно до її віку, статі, стану здоров`я, особливостей розвитку, життєвого досвіду, родинної, культурної та етнічної належності та враховують думку дитини, якщо вона досягла такого віку і рівня розвитку, що може її висловити.
Базові положення принципу забезпечення найкращих інтересів дитини покладені в основу багатьох рішень Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ), які стосуються застосування статті 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.
При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (рішення від 16 липня 2015 року у справі «Мамчур проти України», рішення від 11 липня 2017 року у справі «М. С. проти України»).
Таким чином, принцип найкращих інтересів дитини, який є одним із фундаментальних принципів, закріплених у міжнародних актах та національному законодавстві України, означає пріоритетне врахування батьками, законними представниками дитини, органами влади, судом та іншими особами інтересів дитини під час вчинення дій або прийняття ними рішень, які спрямовані на задоволення будь-яких індивідуальних потреб дитини відповідно до її віку, статі, стану здоров`я та особливостей розвитку.
Сім`я є цінною для розвитку дитини, і коли вона руйнується, батьки, які почали проживати окремо, мають віднайти способи захистити дитину і забезпечити те, що потрібно, щоб дитина зростала у благополучній атмосфері, повноцінно розвивалася та не зазнавала негативного впливу. Ситуація, в якій батьки не в змозі віднайти такі способи за взаємним погодженням, потребує втручання органів державної влади, зокрема суду, з метою забезпечення встановлення належних стосунків між дитиною і батьками, що є фундаментальними для благополуччя дитини. Дитина потребує уваги, підтримки і любові обох батьків, та є найбільш вразливою стороною під час будь-яких сімейних конфліктів. Подібні висновки зроблені у постанові Верховного Суду від 23 лютого 2023 року у справі № 188/1542/20 (провадження № 61-11857св22).
Апеляційним судом встановлено, що із 24 червня 2025 року неповнолітні діти: ОСОБА_15 , ОСОБА_16 та ОСОБА_7 перебувають в Обласному центрі соціально-психологічної реабілітації дітей «Сонячний дім» Житомирської обласної ради. Їх відвідували ОСОБА_1 та ОСОБА_2 . Під час проведення бесіди спеціалістами центру із дітьми, ОСОБА_15 та ОСОБА_16 заперечили проти позбавлення їх матері батьківських прав, а у ОСОБА_7 думку з цього приводу в силу маленького віку з`ясувати виявилося неможливим (том 1 а.с.185).
Малолітня ОСОБА_17 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , із 10 жовтня 2025 року зарахована до Пилиповецького закладу дошкільної освіти «Калинка» Управління освіти і науки Звягельської міської ради Житомирської області, перебуває на вихованні у патронатного вихователя ОСОБА_4 (том 1 а.с.189).
Тобто, встановлено, що трьохрічна ОСОБА_17 проживає окремо від своїх старших сестер та брата, з останніми не має можливості спілкуватися та проводити спільно дозвілля.
Відповідно до положень сімейного законодавства України, міжнародних стандартів захисту прав дитини та усталеної судової практики, забезпечення проживання дітей разом у повній сім`ї, їх виховання обома батьками відповідає найкращим інтересам дітей та є необхідним для їх гармонійного фізичного, психічного, морального і духовного розвитку.
Так, згідно зі статтею 3 Конвенції ООН про права дитини, в усіх діях щодо дітей першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Відповідно до статті 9 Конвенції дитина не повинна розлучатися з батьками всупереч їх волі, крім випадків, коли таке розлучення є необхідним в інтересах самої дитини. При цьому держава визнає право дитини підтримувати регулярні особисті відносини і прямі контакти з обома батьками.
Статтею 11 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що сім`я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного та соціального розвитку дитини, а батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини.
Крім того, положення статей 141, 150, 151, 157 СК України виходять із необхідності спільної участі обох батьків у вихованні та розвитку дітей, оскільки саме сімейне середовище, де дитина має постійний емоційний зв`язок з матір`ю та батьком, сприяє формуванню у неї почуття безпеки, стабільності, психологічної рівноваги та повноцінного розвитку особистості.
Проживання дітей разом в одній сім`ї забезпечує сталі емоційні зв`язки між дітьми та батьками, належне виховання і постійний батьківський контроль, формування у дітей відчуття родинної єдності, підтримки та захищеності, можливість гармонійного морального, духовного та соціального розвитку, збереження тісних стосунків між братами та сестрами, що має істотне значення для їх психологічного стану та емоційного благополуччя. 
Роз`єднання дітей між собою або відокремлення їх від одного з батьків, за відсутності виняткових обставин, може негативно вплинути на їх емоційний стан, породжувати почуття тривоги, нестабільності та психологічного дискомфорту, що не відповідає принципу найкращих інтересів дитини.
Верховний Суд у своїй практиці неодноразово наголошував, що при вирішенні спорів щодо дітей визначальним є забезпечення їх найкращих інтересів, збереження сімейних зв`язків та створення умов для повноцінного розвитку дитини у сімейному середовищі.
Отже, саме спільне проживання дітей разом із батьками в одній сім`ї найбільшою мірою відповідає їх інтересам, забезпечує належні умови для виховання, стабільного психологічного стану, кращого фізичного і духовного розвитку, а також формування повноцінних сімейних цінностей і соціальних навичок.
У національному законодавстві підстави позбавлення батьківських прав передбачені частиною першою статті 164 СК України.
Зокрема, вказаною нормою визначено, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини; жорстоко поводяться з дитиною; є хронічними алкоголіками або наркоманами; вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; засуджені за вчинення умисного злочину щодо дитини.
Мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини (пункт 2 частина1 стаття 164 СК України).
Тлумачення пункту 2 частини першої статті 164 СК України дозволяє зробити висновок, що ухилення від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.
Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти.
Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.
Статтею 165 СК України визначено, що право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років.
Звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав має передувати виважена та ґрунтовна підготовка, збір необхідної доказової бази, оскільки більшість чинників, які є підставою для прийняття позитивних рішень у вказаній категорії справ, мають оціночний характер, залежать від конкретних обставин справи та особистості учасників цих правовідносин. Разом із тим, спір виникає у надчутливих правовідносин, де в центрі повинні стояти інтереси дитини, а тому суд повинен, зокрема, переконатися, чи ґрунтуються висновки національних органів на достатній доказовій базі, з урахуванням того, що у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зав`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною, а поведінку батьків (матері/батька) змінити неможливо.
Згідно зі статтею 166 СК України, позбавлення батьківських прав є винятковою мірою, яка тягне за собою надзвичайні правові наслідки як для матері (батька), так і для дитини.
Позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей.
Позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини у діях батьків.
Аналізуючи встановлені факти у контексті позбавлення батьківських прав, суди повинні зважувати на те, що позбавлення батьківських правна дитину вже несе в собі негативний вплив на свідомість дитини, та застосовувати цей захід як крайню міру впливу та захисту прав дитини.
Права батьків і дітей, які засновані на спорідненості, становлять основоположну складову сімейного життя, а заходи національних органів, спрямовані перешкодити реалізації цих прав, є втручанням у права, гарантовані статтею 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.
При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України).
У постанові Верховного Суду від 06 травня 2020 року у справі № 753/2025/19 (провадження № 61-1344св20) зазначено, що «ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (стаття 166 СК України). Зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав. Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини у діях батьків».
За положенням частини шостої статі 19 СК України, суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування (про доцільність чи недоцільність позбавлення батьківських прав), якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини. Висновок виконавчого комітету має рекомендаційний характер. Судам слід мати на увазі, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, вирішення сімейних питань, на який вони йдуть лише у виняткових випадках, і головне - за наявності достатніх та переконливих доказів, що характеризують особливості батька й матері як особи, що становить реальну загрозу для дитини, її здоров`я та психічного розвитку. Самі по собі встановлені судами факти, що батьки спілкуються з дитиною, забезпечують її матеріально, приймають участь у вихованні не у достатній мірі не може бути підставою для позбавлення батьківських прав. Інтереси дитини полягають в тому, щоб забезпечити її право на потребу у любові, піклуванні та матеріальної забезпеченості. Дитина має право на особливе піклування та повинна мати свободу вибору щодо своїх батьків тощо. Аналізуючи встановлені факти у контексті позбавлення батьківських прав, суди повинні зважувати на те, що позбавлення батьківських правна дитину та освідомлення цього самою дитиною вже несе в собі негативний вплив на її свідомість та застосовувати цей захід як крайню міру впливу та захисту прав дитини.
Правовий висновок проте, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, який слід розглядати як виключний і надзвичайний спосіб впливу на недобросовісних батьків викладено, зокрема в постановах Верховного Суду від 29 липня 2021 року у справі № 686/16892/20, від 07 грудня 2022 року у справі № 562/2695/20, від 03 серпня 2022 року у справі № 306/7/20, від 11 січня 2023 року у справі № 461/7447/17. Судова практика щодо застосування положень статті 164 СК України є усталеною.
При вирішенні судом питання щодо позбавлення батьківських прав визначальним є ставлення матері (батька) до дитини, бажання спілкуватися і брати участь у її вихованні.
У судовому засіданні відповідачка ОСОБА_1 погодилася з тим, що мала місце раніше негативна її поведінка щодо виконання материнських обов`язків відносно неповнолітніх дітей. Проте, вона усвідомила це і у подальшому подібного більше не повториться, не вживає алкогольні напої. Вона влаштувалася на роботу, привела у порядок своє помешкання. Створила дітям належні умови для проживання та навчання. Це підтверджується доказами, які були долучені судом першої інстанції за клопотанням її представника від 12 листопада 2025 року. 
Отже, апеляційний суд зауважує, що ставлення матері до своїх дітей змінилося, остання бажає виконувати свої обов`язки щодо виховання та утримання дітей належним чином. 
Вирішуючи спір, дослідивши та давши оцінку наданим сторонами доказам у їх сукупності, колегія суддів вважає, що підстави, передбачені частиною першою статті 164 СК України для позбавлення відповідачки батьківських прав, відсутні.
Позивачем не доведено, а матеріали справи не містять доказів умисного ухилення відповідачів від виконання своїх батьківських обов`язків, що в силу положень статей 12, 81 ЦПК України є його процесуальним обов`язком.
Висновки органів опіки та піклування про доцільність позбавлення ОСОБА_1 та ОСОБА_2 батьківських прав, який носить рекомендаційний характер, не містить однозначних обставин, які б вказували на наявність підстав для застосування відносно них такого крайнього заходу, як позбавлення батьківських прав.
Відповідно до частини шостої статті 19 СК України колегія суддів не може з ним погодитись.
Крім того, зазначені вище висновки у сукупності та взаємозв`язку з іншими доказами не містять відомостей щодо наявності виключних обставин, підтверджених належними та допустимими доказами, які б свідчили про свідоме нехтування відповідачами своїми обов`язками та які б були законною підставою для застосування такого крайнього заходу впливу, як позбавлення її батьківських прав.
Отже,  ОСОБА_1 та ОСОБА_2 не можна вважати тими особами, які умисно ухиляються від виконання своїх обов`язків щодо виховання дітей і щодо яких є нагальна необхідність позбавлення батьківських прав.
Відповідно до пункту 18 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року №3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків. Ухвалюючи таке рішення, суд має право вирішити питання про відібрання дитини у відповідача і передачу органам опіки та піклування (якщо цього потребують її інтереси), але не повинен визначати при цьому конкретний заклад.
Колегія суддів вважає за необхідне попередити ОСОБА_1 про необхідність зміни ставлення до виховання дітей: ОСОБА_9 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 . Попередити ОСОБА_2 про необхідність зміни ставлення до виховання дитини ОСОБА_7 .
Контроль за виконанням ОСОБА_1 та ОСОБА_2 батьківських обов`язків необхідно покласти на Виконавчий комітет Звягельської міської ради Житомирської області, як орган опіки та піклування.
Ухвалення рішення про відмову у задоволенні позову про позбавлення батьківських прав, який також містить вимогу щодо стягнення аліментів, виключає наявність правових підстав для задоволення таких позовних вимог.
Відповідно до частини 4 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.
Отже, хоча загальним правилом є перегляд справи в межах апеляційної скарги, закон прямо передбачає можливість виходу апеляційного суду за такі межі у випадках істотної незаконності рішення суду першої інстанції.
Крім того, у справах, що стосуються прав та інтересів дитини, суд зобов`язаний виходити із принципу забезпечення найкращих інтересів дитини, закріпленого у статті 3 Конвенції ООН про права дитини, відповідно до якої в усіх діях щодо дітей першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.
Аналогічний підхід закріплений у статті 7 СК України, відповідно до якої регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини.
Позбавлення батьківських прав є виключним заходом сімейно-правової відповідальності, що тягне істотне втручання у право особи на сімейне життя, гарантоване статті 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, а тому суд апеляційної інстанції при перевірці законності такого рішення не може обмежуватись виключно формальними доводами апеляційної скарги, якщо встановлено неправильне застосування норм матеріального права чи істотні порушення процесуального закону.
З огляду на викладене, навіть за відсутності апеляційної скарги від відповідача ОСОБА_2 , якого позбавлено батьківських прав, апеляційний суд вправі перевірити законність рішення у відповідній частині та вийти за межі доводів апеляційної скарги, якщо це необхідно для забезпечення законності судового рішення та дотримання найкращих інтересів та прав дітей.
Відповідно до пунктів 3, 4 частини 1 статті 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
Колегія суддів вважає, що висновок місцевого суду щодо наявності правових підстав для позбавлення відповідачів батьківських прав щодо чотирьох неповнолітніх дітей є помилковим та передчасним, не відповідає встановленим обставинам справи, дослідженим доказам, не забезпечує захист прав та інтересів дітей та не відповідає застосованим нормам матеріального права. 
Відповідно до пунктів 3, 4 частини 1 статті 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
Таким чином, проаналізувавши зібрані по справі докази та встановлені обставини справи, колегія суддів дійшла висновку, що доводи апеляційної скарги підлягають до задоволення, а рішення суду першої інстанції у відповідності до положень пунктів 3, 4 частини 1 статті 376 ЦПК України – скасуванню, із ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні позову.
Відповідно до положень частини першої статті 133 ЦПК України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних із розглядом справи. 
Згідно з частиною 1 статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. 
Частиною 13 даної статті передбачено, що якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
Якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України (частина 6 статті 141 ЦПК України).
Відповідно до підпункту «в» пункту 4 частини 1 статті 382 ЦПК України, суд апеляційної інстанції у постанові, зокрема вирішує питання розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.
З урахуванням вимог статті 141 ЦПК України та враховуючи, що позивач звільнений від справи судового збору, судовий збір за подання апеляційної скарги в сумі 7342,5 грн слід компенсувати ОСОБА_1 за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.
Керуючись ст. ст. 258, 259, 367, 368, 374, 376, 381-384, 389-391 ЦПК України, суд

у х в а л и в:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 – адвоката Кобриної Ніни Володимирівни задовольнити.
Рішення Звягельського міськрайонного суду Житомирської області від 30 грудня 2025 року скасувати і ухвалити нове рішення.
У задоволенні позову Виконавчого комітету Звягельської міської ради Житомирської області, як органу опіки та піклування – відмовити.
Попередити ОСОБА_1 про необхідність зміни ставлення до виховання дітей: ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_4 . 
Попередити ОСОБА_2 про необхідність зміни ставлення до виховання дитини ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 ,
Контроль за виконанням ОСОБА_1 батьківських обов`язків щодо дітей: ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_4 та за виконанням ОСОБА_2 батьківських обов`язків щодо дитини ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 покласти на Виконавчий комітет Звягельської міської ради Житомирської області, як орган опіки та піклування.
Компенсувати ОСОБА_1 за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України, 7342,5 грн судового збору за подання апеляційної скарги.
Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення і може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий Судді

Повний текст постанови складений: 21 травня 2026 року.