ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
79014, місто Львів, вулиця Личаківська, 128
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
01.06.2026 Справа № 914/856/26 

Суддя Господарського суду Львівської області Мазовіта А.Б., за участю секретаря судового засідання Перейми Х.О., розглянувши матеріали справи

за позовом:	Акціонерного товариства «ПЕРШИЙ УКРАЇНСЬКИЙ МІЖНАРОДНИЙ БАНК», м. Київ	
до відповідача: 	Фізичної особи-підприємця Дубеліра Едуарда Давидовича, м. Львів 	
про:	стягнення 1 143 003,70 грн.	

Представники сторін:
від позивача: Лесечко М.В. – адвокат (в режимі відеоконференції);
від відповідача: Найда І.А. – адвокат.

Обставини розгляду справи.
Акціонерне товариство «ПЕРШИЙ УКРАЇНСЬКИЙ МІЖНАРОДНИЙ БАНК», м. Київ звернулося до Господарського суду Львівської області із позовною заявою до фізичної особи-підприємця Дубеліра Едуарда Давидовича, м. Львів про стягнення 1 143 003,70 грн, а також судових витрат.
Ухвалою Господарського суду Львівської області від 23.03.2026 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження, підготовче засідання призначено на 20.04.2026.
15.04.2026 через підсистему «Електронний суд» від представника фізичної особи-підприємця Дубеліра Едуарда Давидовича надійшов відзив на позовну заяву (вх.№10552/26 від 15.04.2026).
20.04.2026 через підсистему «Електронний суд» від представника Акціонерного товариства «ПЕРШИЙ УКРАЇНСЬКИЙ МІЖНАРОДНИЙ БАНК» надійшла відповідь на відзив (вх.№10867/26 від 20.04.2026).
20.04.2026 через підсистему «Електронний суд» від представника фізичної особи-підприємця Дубеліра Едуарда Давидовича надійшло клопотання про долучення до матеріалів справи платіжної інструкції про часткове погашення боргу (вх.№10923/26 від 20.04.2026).
Ухвалою суду від 20.04.2026 задоволено клопотання представника фізичної особи-підприємця Дубеліра Едуарда Давидовича про долучення доказу та долучено до матеріалів справи доказ, поданий разом із клопотанням, підготовче засідання відкладено на 04.05.2026.
22.04.2026 через підсистему «Електронний суд» від представника Акціонерного товариства «ПЕРШИЙ УКРАЇНСЬКИЙ МІЖНАРОДНИЙ БАНК» надійшло клопотання про закриття провадження в частині погашеної суми заборгованості (вх.№11312/26 від 22.04.2026).
Ухвалою суду від 04.05.2026 закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до судового розгляду по суті на 18.05.2026.
18.05.2026 через підсистему «Електронний суд» від представника фізичної особи-підприємця Дубеліра Едуарда Давидовича надійшло клопотання про долучення до матеріалів справи платіжної інструкції про часткове погашення боргу (вх.№14029/26 від 18.05.2026).
Ухвалою суду від 18.05.2026 задоволено клопотання представника фізичної особи-підприємця Дубеліра Едуарда Давидовича про долучення доказів, долучено до матеріалів справи доказ, поданий разом із зазначеним клопотанням, а також оголошено перерву до 01.06.2026.
01.06.2026 через підсистему «Електронний суд» від представника Акціонерного товариства «ПЕРШИЙ УКРАЇНСЬКИЙ МІЖНАРОДНИЙ БАНК» надійшла заява про закриття провадження в частині погашеної суми заборгованості (вх.№15501/26 від 01.06.2026).
Заяв про відвід суду не поступало.

Суть спору та правова позиція сторін.
В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що 15.04.2025 між Акціонерним товариством «ПЕРШИЙ УКРАЇНСЬКИЙ МІЖНАРОДНИЙ БАНК» та ФОП Дубеліром Едуардом Давидовичем укладено кредитний договір №713809250430, за умовами якого відповідачу надано кредит у сумі 1 200 000,00 грн. 
Позивач стверджує, що свої зобов`язання за договором виконав у повному обсязі, натомість відповідач належним чином не здійснював погашення кредиту та сплату передбачених договором платежів, у зв`язку з чим станом на 06.03.2026 утворилася заборгованість у розмірі 1 143 003,70 грн, з яких: 1 033 333,35 грн – заборгованість за тілом кредиту та 109 670,35 грн – прострочена заборгованість за комісією. 
У зв`язку з неналежним виконанням відповідачем зобов`язань за кредитним договором та наявністю непогашеної заборгованості позивач звернувся до суду з вимогою про її стягнення.
Відповідач частково погоджується з доводами позивача, не заперечує факту укладення кредитного договору та отримання кредитних коштів, а також визнає наявність простроченої заборгованості за тілом кредиту в розмірі 166 666,65 грн. 
Водночас відповідач заперечує проти стягнення заборгованості за комісією у сумі 109 670,35 грн, посилаючись на відсутність у договорі належного визначення послуг, за які така комісія нараховується. 
Крім того, відповідач не погоджується з вимогою про дострокове стягнення всієї непогашеної суми кредиту, зазначаючи, що кредитний договір є чинним, а ним вживаються заходи для добровільного погашення заборгованості. 
У зв`язку з цим відповідач просить позов задовольнити частково – у межах визнаної заборгованості за тілом кредиту, а в решті вимог відмовити.

У процесі розгляду справи суд встановив наступне.
15.04.2025 між Акціонерним товариством «ПЕРШИЙ УКРАЇНСЬКИЙ МІЖНАРОДНИЙ БАНК» (надалі – банк) та ФОП Дубеліром Едуардом Давидовичем (надалі – позичальник) було укладено кредитний договір «Кредит «все БІЗНЕС» №713809250430 (надалі – договір), відповідно до умов якого банк надає позичальнику кредит у розмірі 1 200 000,00 грн, а позичальник зобов`язується отримати кредит, використати його за цільовим призначенням, сплатити комісію за надання кредиту у розмірі 1% від суми кредиту та щомісячну комісію за обслуговування кредиту у розмірі 1,6%, а також повернути кредит у повному обсязі до 15.04.2028 включно у строки та порядку, визначені договором та типовими умовами.
Вищезазначений договір підписано за допомогою системи «Інтернет Банкінг» шляхом укладення в електронному вигляді та підписання електронним цифровим підписом.
Факт укладення договору між позивачем та відповідачем підтверджується протоколом створення та перевірки кваліфікованого та удосконаленого електронного підпису від 20.03.2026.
Як встановлено судом та передбачено пунктом 1.1.8 статті 1 договору, невід`ємною частиною договору є типові умови кредитування в рамках кредитного договору «Кредит «всеБІЗНЕС», укладеного в системі інтернет-банкінгу ПУМБ DIGITAL BUSINESS АТ «ПУМБ», які розміщені на веб-сайті банку за електронною адресою: https://www.pumb.ua/. 
Відповідно до п. 1.1.4.1 ст. 1 договору комісійна винагорода за надання кредиту розраховується шляхом множення тарифу комісійної винагороди на суму кредиту. Комісійна винагорода сплачується одноразово за рахунок кредитних коштів відповідно до п. 6.3.1 типових умов (тариф комісійної винагороди за надання кредиту – 1%).
Згідно з п. 1.1.4.2 ст. 1 договору комісійна винагорода за обслуговування кредиту розраховується шляхом множення тарифу комісійної винагороди на суму кредиту відповідно до п. 6.3.2 типових умов, та сплачується щомісячно згідно графіку платежів, наведеного в п. 1.4 договору (тариф комісійної винагороди за обслуговування кредиту – 1,6% за один місяць користування кредитом).
Як вбачається з п. 1.1.7 ст. 1 договору, цільовим призначенням кредиту є придбання основних засобів та/або поповнення оборотного капіталу в межах видів діяльності позичальника, на здійснення яких позичальник має право відповідно до законодавства України і кредитування яких не заборонено законодавством України та договором, а також на сплату комісійної винагороди, передбаченої п. 1.1.4.1 договору (у разі наявності такої комісійної винагороди), в сумі, що визначається згідно п. 1.1.4.1 договору.
Позичальник не має права використовувати кредит на такі цілі: задоволення особистих потреб, не пов`язаних з підприємницькою діяльністю; інші цілі, заборонені законодавством України та типовими умовами.
Пунктом 1.4 ст. 1 договору передбачено графік платежів, погоджений сторонами, відповідно до якого на позичальника покладено обов`язок щомісячно сплачувати визначені договором платежі, що включають частину основної суми кредиту та комісію за його обслуговування.
Умовами договору визначено, що банк надає кредит протягом трьох банківських днів з дня укладення договору. Кредит надається разово однією сумою в розмірі, зазначеному в п. 1.1.1 договору (п. 2.2 ст. 2 договору).
Позичальник уповноважує банк здійснити за рахунок кредитних коштів переказ суми комісійної винагороди за надання кредиту у розмірі, визначеному відповідно до пункту 1.1.4.1 договору, на користь банку, згідно з пунктом 6.3.1 типових умов (п. 2.3 ст. 2 договору).
Відповідно до пункту 3.5 типових умов надання кредиту здійснюється шляхом перерахування кредитних коштів із позичкового рахунку на поточний рахунок позичальника, зазначений у Договорі.
Судом встановлено, що банк виконав свої зобов`язання щодо надання кредитних коштів за договором. 
Так, згідно з платіжною інструкцією № TR.95993747.79557.29514 від 15.04.2025 на поточний рахунок позичальника було перераховано кредитні кошти в сумі 1 188 000,00 грн із призначенням платежу: «Зарахування на поточний рахунок кредитних коштів за договором № 713809250430 від 15.04.2025».
Крім того, відповідно до платіжної інструкції №TR.95993747.79556.29514 від 15.04.2025 за рахунок кредитних коштів було сплачено комісію за надання кредиту в розмірі 12 000,00 грн, що відповідає умовам укладеного між сторонами договору.
Таким чином, загальна сума наданих банком кредитних коштів становила 1 200 000,00 грн. Факт надання кредиту, його отримання позичальником та подальшого користування кредитними коштами також підтверджується наявною в матеріалах справи випискою з особового рахунку (за період з 15.04.2025 по 06.03.2026).
Згідно з п. 5.1 ст. 5 типових умов позичальник зобов`язаний повернути кредит в розмірах і в строки, визначені в статті 1 договору.
Судом встановлено, що останній платіж за кредитним договором відповідач здійснив 15.10.2025, що підтверджується випискою по рахунку. Після зазначеної дати та станом на дату звернення позивача до суду відповідач обов`язкові платежі за договором не сплачував, чим допустив порушення взятих на себе договірних зобов`язань.
Положеннями статті 4 типових умов передбачено перелік обставин, що визнаються несприятливими подіями, а також наслідки їх виникнення для сторін договору.
Так, згідно з п. 4.1 ст. 4 типових умов несприятливою подією вважається несплата позичальником будь-якої суми, що належить до сплати на користь банку згідно з договором/типовими умовами, у передбачений ними строк, та/або невиконання або неналежне виконання позичальником будь-яких інших обов`язків за договором та/або за іншими договорами, укладеними між сторонами.
У випадку виникнення будь-якої несприятливої події, банк набуває право вимагати від позичальника достроково повернути виданий позичальникові кредит, а позичальник зобов`язаний, незважаючи на положення пунктів 1.1.3, 1.4 договору, пункту 5.1.1 типових умов, виконати таку вимогу банку і повернути отриманий кредит в повному обсязі разом із платою за кредит і штрафними санкціями, що підлягають сплаті позичальником на користь банку згідно з договором, в строк не пізніше 1 (одного) банківського дня з моменту отримання відповідної вимоги. 
У разі невиконання позичальником зазначеної вимоги банк має право здійснювати договірне списання грошових коштів з рахунків позичальника в порядку, встановленому договором та типовими умовами, для погашення боргових зобов`язань позичальника (п. 4.2 ст. 4 типових умов).
Відповідно до п. 12.1 ст. 12 типових умов, будь-які повідомлення та/або документи, що направляються сторонами одна одній у зв`язку з договором, повинні бути викладені в письмовій формі. 
Повідомлення будуть вважатись поданими належним чином, якщо вони надіслані:
- для повідомлень, оформлених на папері – рекомендованим листом або доставлені особисто на адресу сторін;
- для електронних документів (зокрема, договору, додаткових угод) та електронних повідомлень – в порядку, передбаченому статтею 11 типових умов, а також іншими відповідними пунктами типових умов та договору.
Сторони узгодили, що повідомлення та/або документи вважаються отриманими позичальником на 7 (сьомий) календарний день з дати реєстрації банком рекомендованого листа у відділенні поштового зв`язку (при цьому позичальник несе ризик отримання таких листів у строк, що перевищує сім календарних днів) або в день особистого вручення позичальнику, зазначений в повідомленнях та/або документах.
Внаслідок порушення відповідачем умов договору позивач реалізував передбачене договором право на пред`явлення вимоги про дострокове повернення кредиту та 01.02.2026 направив відповідачу вимогу вих. №60 від 27.01.2026. У ній позивач вимагав погашення всієї заборгованості за договором, включаючи суми, строк сплати яких відповідно до графіка платежів ще не настав.
Однак матеріали справи не містять доказів виконання відповідачем зазначеної вимоги, а заборгованість за договором у повному обсязі погашена не була, що свідчить про порушення майнових прав позивача.
Таким чином, станом на момент звернення позивача до суду із позовом у відповідача існувала заборгованість за тілом кредиту у розмірі 1 143 003,70 грн, з яких: 1 033 333,35 грн – заборгованість за тілом кредиту та 109 670,35 грн – прострочена заборгованість за комісією. 
Судом також встановлено, що після відкриття провадження у справі відповідач частково погасив заборгованість за кредитним договором, здійснивши 15.04.2026 платіж у розмірі 368 600,00 грн та 15.05.2026 у розмірі 52 500,00 грн, що підтверджується платіжними інструкціями № 55598853 та № 56129787 відповідно.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані докази, суд вважає позовні вимоги такими, що підлягають задоволенню частково з огляду на наступне.
Відповідно до пункту 1 частини 2 статті 11 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема є, договори та інші правочини.
Частинами 1, 3, 5 статті 626 ЦК України встановлено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Договір є двостороннім, якщо правами та обов`язками наділені обидві сторони договору. Договір є відплатним, якщо інше не встановлено договором, законом, або не випливає із суті договору.
Частиною 1 статті 629 ЦК України встановлено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.
У частині 1 статті 638 ЦК України зазначено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
Статтею 509 ЦК України передбачено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.
Приписами частини 1 статті 526 ЦК України визначено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Частиною 1 статтею 527 ЦК України передбачено, що боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту.
Стаття 599 ЦК України передбачає, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.
Відповідно до статті 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Відповідно до частин 1 та 2 статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави («Позика»), якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.
Згідно з ч. 1 ст. 55 Закону України «Про банки і банківську діяльність» відносини банку з клієнтом регулюються законодавством України, нормативно-правовими актами Національного банку України та угодами (договорами) між клієнтом та банком.
Банківський кредит – будь-яке зобов`язання банку надати певну суму грошей, будь-яка гарантія, будь-яке зобов`язання придбати право вимоги боргу, будь-яке продовження строку погашення боргу, яке надано в обмін на зобов`язання боржника щодо повернення заборгованої суми, а також на зобов`язання на сплату процентів та інших зборів з такої суми (ст. 2 наведеного Закону).
Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).
Як вбачається з матеріалів справи, відповідно до умов кредитного договору «Кредит «всеБІЗНЕС» №713809250430 від 15.04.2025 банк надав позичальнику кредит у розмірі 1 200 000,00 грн зі строком повернення кредитних коштів до 15.04.2028 включно та з обов`язком сплати комісій за видачу і користування кредитом у порядку та строки, визначені графіком платежів.
Відповідно до ч. 2 ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно достатті 1048 цього Кодексу.
Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що відповідач, порушуючи умови договору, не виконав належним чином свої зобов`язання щодо своєчасної сплати платежів, передбачених графіком платежів, унаслідок чого позивачем було направлено вимогу про погашення заборгованості вих. № 60 від 27.01.2026.
З аналізу змісту вимоги вих. № 60 від 27.01.2026 вбачається, що позивач фактично скористався правом на дострокове повернення кредиту. Зокрема, позивач вимагав від відповідача сплати не лише прострочених платежів, а й частини кредитної заборгованості, строк виконання якої відповідно до графіка платежів на той момент ще не настав. За таких обставин суд доходить висновку, що зазначена вимога є вимогою про дострокове виконання кредитного зобов`язання та зміну строку його виконання.
Суд звертає увагу, що пред`явлення кредитором вимоги про дострокове виконання зобов`язань за кредитним договором змінює встановлений сторонами порядок виконання зобов`язання, а також строк повернення кредитних коштів. У разі реалізації кредитором права, передбаченого частиною другою статті 1050 ЦК України, строк виконання основного зобов`язання вважається таким, що настав у повному обсязі з моменту пред`явлення відповідної вимоги. Відтак позичальник набуває обов`язку повернути не лише прострочену заборгованість, а й решту кредитних коштів, строк повернення яких відповідно до умов договору на той момент ще не настав.
Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України.
У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.
Таким чином, право банку нараховувати передбачені договором проценти за кредитом, як і обов`язок позичальника їх оплачувати припиняються після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. 
Велика Палата Верховного Суду в постанові від 05.04.2023 у справі №910/4518/16 зазначила, що проценти відповідно до статті 1048 ЦК України сплачуються не за сам лише факт отримання позичальником кредиту, а за «користування кредитом» (тобто за можливість позичальника за плату правомірно не сплачувати кредитору борг протягом певного часу).
Водночас доводи відповідача про відсутність підстав для стягнення комісії у розмірі 109 670,35 грн є необґрунтованими та спростовуються матеріалами справи. Судом встановлено, що умови кредитного договору та погоджені сторонами типові умови передбачають порядок нарахування та сплати відповідних комісій, а тому посилання відповідача на їх невизначеність не приймаються судом до уваги як такі, що суперечать встановленим договірним умовам та фактичним обставинам справи.
Щодо заперечень відповідача проти дострокового стягнення всієї суми кредитної заборгованості, суд зазначає, що вони також є безпідставними. Як встановлено судом, позивач реалізував передбачене договором та частиною другою статті 1050 ЦК України право на пред`явлення вимоги про дострокове повернення кредиту, що відповідно змінює строк виконання основного зобов`язання та покладає на відповідача обов`язок повернути кредит у повному обсязі у визначений кредитором строк. Сам по собі факт чинності кредитного договору та декларування наміру добровільного погашення заборгованості не звільняє відповідача від обов`язку належного та своєчасного виконання грошових зобов`язань.
Слід зазначити, що звернення кредитора з вимогою про дострокове повернення кредиту змінює погоджений сторонами строк виконання кредитного зобов`язання. З моменту пред`явлення такої вимоги відповідно до частини другої статті 1050 ЦК України строк повернення всієї суми кредиту вважається таким, що настав, а тому позичальник зобов`язаний виконати свої зобов`язання в повному обсязі.
Визначаючи дату настання строку виконання кредитного зобов`язання у повному обсязі, суд виходить з умов кредитного договору та типових умов кредитування. Так, відповідно до пункту 4.2 типових умов позичальник зобов`язаний достроково повернути суму кредиту в повному обсязі разом із платою за кредит не пізніше одного банківського дня з моменту отримання відповідної вимоги банку.
При цьому пунктом 12.1 типових умов передбачено, що моментом отримання позичальником вимоги банку вважається сьомий календарний день з дати реєстрації банком рекомендованого листа у відділенні поштового зв`язку. Отже, сторони договору погодили особливий порядок визначення моменту отримання позичальником вимоги про дострокове виконання зобов`язання, який є обов`язковим для них.
Отже, враховуючи, що вимогу про дострокове повернення кредиту банк направив відповідачу 01.02.2026, відповідно до пункту 12.1 типових умов вона вважається отриманою останнім 08.02.2026. 
З огляду на положення пункту 4.2 типових умов відповідач був зобов`язаний виконати вимогу банку та достроково повернути кредитні кошти разом із належними платежами не пізніше одного банківського дня з моменту її отримання, тобто до 09.02.2026 включно.
Однак доказів виконання вимоги про дострокове повернення кредиту відповідачем суду не надано, а матеріали справи таких доказів не містять. У зв`язку з чим станом на дату подання позовної заяви його зобов`язання за кредитним договором залишалися невиконаними.
Згідно з наданими АТ «ПУМБ» розрахунками до моменту відкриття провадження у справі у відповідача існувала заборгованість за тілом кредиту у розмірі 1 033 333,35 грн та 109 670,35 грн за комісією за обслуговування кредиту у розмірі 109 670,35 грн.
Після відкриття провадження у справі відповідач частково погасив заборгованість за кредитним договором, здійснивши 15.04.2026 платіж у розмірі 368 600,00 грн та 15.05.2026 у розмірі 52 500,00 грн, що підтверджується платіжними інструкціями № 55598853 та № 56129787 відповідно.
Приписами частини 1 статті 231 ГПК України передбачено, що господарський суд закриває провадження у справі, зокрема, якщо відсутній предмет спору. 
Слід зазначити, що закриття провадження у справі – це форма закінчення розгляду господарської справи без прийняття судового рішення у зв`язку з виявленням після порушення провадження у справі обставин, з якими закон пов`язує неможливість судового розгляду справи. На підставі зазначеної норми Господарського процесуального кодексу України закриття провадження у справі можливе також у разі, коли предмет спору існував на момент виникнення останнього та припинив існування в процесі розгляду справи.
Предмет спору – це об`єкт спірного правовідношення, з приводу якого виник спір. Під предметом позову розуміється певна матеріально-правова вимога позивача до відповідача, стосовно якої позивач просить прийняти судове рішення.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 26.06.2019 у справі №13/51-04, а також у постановах Верховного Суду від 26.07.2018 у справі №910/23359/15, від 18.06.2019 у справі №914/891/16, від 18.07.2019 у справі №916/3147/16, від 26.11.2019 у справі №920/240/18, від 18.07.2023 у справі №906/1357/20 та від 16.08.2023 у справі №910/5571/22 зроблено висновки, за змістом яких закриття провадження у справі на підставі пункту 2 частини першої статті 231 Господарського процесуального кодексу України можливе у разі, коли предмет спору існував на момент виникнення останнього та припинив існування в процесі розгляду справи. 
Суд звертає увагу, що відповідно до ч. 3 ст. 231 ГПК України, у разі закриття провадження у справі повторне звернення до суду із спору між тими самим сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав не допускається. 
Враховуючи викладене та оцінивши наявні у справі докази в їх сукупності, суд дійшов висновку про закриття провадження у справі в частині вимог про стягнення заборгованості у розмірі 421 100,00 грн у зв`язку з відсутністю предмета спору. 
У зв`язку з цим позов підлягає частковому задоволенню, а до стягнення підлягає сума 721 903,70 грн як підтверджена матеріалами справи та така, що відповідає встановленим судом обставинам.
Відповідно до ч. 1 ст. 74 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
У відповідності до ст. 76 ГПК України, належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.
У відповідності до ст. 79 ГПК України, наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. 
Згідно ч. 1 ст. 86 ГПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
Частиною 2 статті 86 ГПК України передбачено, що жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
Згідно з п. 5 ч. 1 ст. 7 Закону України «Про судовий збір» сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, що його сплатила за ухвалою суду в разі закриття (припинення) провадження у справі (крім випадків, якщо провадження у справі закрито у зв`язку з відмовою позивача від позову і така відмова визнана судом), у тому числі в апеляційній та касаційній інстанціях.
Беручи до уваги те, що провадження у справі в частині позовних вимог про стягнення 421 100,00 грн закрито у зв`язку з відсутністю предмета спору, судовий збір, сплачений пропорційно зазначеній частині позовних вимог, підлягає поверненню позивачеві на підставі ухвали суду в разі подання відповідного клопотання.
Відповідно до ст. 129 ГПК України, судовий збір покладається на відповідача пропорційно сумі задоволених вимог.
З огляду на викладене, керуючись ст.ст. 4, 74, 76, 77, 78, 79, 86, 129, 233, 236, 237, 238, 241, 326, 327 ГПК України, суд 

ВИРІШИВ:

1. Позовні вимоги задовольнити частково.
2. Стягнути з фізичної особи-підприємця Дубеліра Едуарда Давидовича ( АДРЕСА_1 ; ідентифікаційний код – НОМЕР_1 ) на користь Акціонерного товариства «ПЕРШИЙ УКРАЇНСЬКИЙ МІЖНАРОДНИЙ БАНК» (04070, м. Київ, вул. Андріївська, буд. 4; ідентифікаційний код – 14282829) заборгованість за кредитом у сумі 721 903,70 грн та судовий збір у розмірі 8 663,05 грн.
3. У частині решти позовних вимог провадження у справі закрити у зв`язку з відсутністю предмета спору.
4. Наказ видати згідно ст. 327 ГПК України.
Рішення суду набирає законної сили в порядку, передбаченому ст. 241 ГПК України та може бути оскаржене до Західного апеляційного господарського суду протягом 20 днів з дня складення повного судового рішення.
Повне рішення складено 09.06.2026.

Суддя Мазовіта А.Б.