ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД 
вул. Шолуденка, буд. 1, літера А, м. Київ, 04116 (044) 230-06-58 inbox@anec.court.gov.ua 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"29" червня 2026 р. Справа№ 927/4/26
Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів: 
головуючого: Пантелієнка В.О.
суддів: Остапенка О.М. 
Станіка С.Р. 

секретар судового засідання Дюкарєва І.М.
за участю представників згідно протоколу судового засідання,
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу розпорядника майна Товариства з обмеженою відповідальністю (далі - ТОВ) "АЛЕКСАГРОЕНЕРДЖИ" арбітражної керуючої Сокол Тетяни Леонідівни
на ухвалу господарського суду Чернігівської області від 21.05.2026р. 
(повний текст складено 26.05.2026р.)
за заявою розпорядника майна ТОВ "АЛЕКСАГРОЕНЕРДЖИ" - арбітражної керуючої Сокол Тетяни Леонідівни про вжиття заходів по забезпеченню вимог кредиторів 
у справі №927/4/26 (суддя Сидоренко А.С.)
за заявою Товариства з обмеженою відповідальністю (далі - ТОВ) "ЛЕДЕСМА АГРО"
до ТОВ "АЛЕКСАГРОЕНЕРДЖИ"
про відкриття провадження у справі про банкрутство
ВСТАНОВИВ:
Ухвалою господарського суду Чернігівської області від 21.05.2026р. у справі №927/4/26 заяву від 19.05.2026р. №01-32/17-05 арбітражної керуючої Сокол Тетяни Леонідівни про вжиття заходів до забезпечення вимог кредиторів залишено без задоволення.
Не погоджуючись із винесеною ухвалою, 29.05.2026р. розпорядник майна ТОВ "АЛЕКСАГРОЕНЕРДЖИ" арбітражна керуюча Сокол Тетяна Леонідівна подала апеляційну скаргу на ухвалу господарського суду Чернігівської області від 21.05.2026р. у справі №927/4/26, в якій просить скасувати оскаржувану ухвалу та прийняти нове рішення, яким задовольнити заяву від 19.05.2026р. №01-32/17-05 арбітражного керуючого Сокол Тетяни Леонідівни про вжиття заходів до забезпечення вимог кредиторів: заборонити керівнику ТОВ "АЛЕКСАГРОЕНЕРДЖИ" Якубіну Олександру Миколайовичу розпоряджатися майном, що належить ТОВ "АЛЕКСАГРОЕНЕРДЖИ" без письмового дозволу розпорядника майна ТОВ "АЛЕКСАГРОЕНЕРДЖИ" арбітражного керуючого Сокол Тетяни Леонідівни; заборонити ТОВ "АЛЕКСАГРОЕНЕРДЖИ" та його посадовим особам без згоди розпорядника майна арбітражного керуючого Сокол Тетяни Леонідівни укладати договори чи інші правочини, передбачені ч.7 ст.44 Кодексу України з процедур банкрутства; заборонити ТОВ "АЛЕКСАГРОЕНЕРДЖИ" та його посадовим особам без письмової згоди розпорядника майна ТОВ "АЛЕКСАГРОЕНЕРДЖИ" арбітражного керуючого Сокол Тетяни Леонідівни розпоряджатися грошовими коштами на банківських рахунках ТОВ "АЛЕКСАГРОЕНЕРДЖИ" до дня введення процедури санації і призначення керуючого санацією або до прийняття постанови про визнання боржника банкрутом, відкриття ліквідаційної процедури і призначення ліквідатора, або до закриття провадження у справі №927/4/26; заборонити ТОВ "АЛЕКСАГРОЕНЕРДЖИ" та його посадовим особам без згоди розпорядника майна арбітражного керуючого Сокол Тетяни Леонідівни здійснювати погашення вимог поточних кредиторів ТОВ "АЛЕКСАГРОЕНЕРДЖИ".
У відзиві на апеляційну скаргу ТОВ "ЛЕДЕСМА АГРО" просить апеляційну скаргу розпорядника майна ТОВ "АЛЕКСАГРОЕНЕРДЖИ" Сокол Т.Л. на ухвалу господарського суду Чернігівської області від 21.05.2026р. у справі №927/4/26 (про відмову у задоволенні заяви про вжиття заходів забезпечення вимог кредиторів) - задовольнити в повному обсязі; скасувати ухвалу господарського суду Чернігівської області від 21.05.2026р. у справі №927/4/26 (про відмову у задоволенні заяви про вжиття заходів забезпечення вимог кредиторів) та прийняти нове рішення, яким задовольнити заяву від 19.05.2026р. №01-32/17-05 арбітражного керуючого Сокол Тетяни Леонідівни про вжиття заходів до забезпечення вимог кредиторів.
У відзиві на апеляційну скаргу ТОВ "АЛЕКСАГРОЕНЕРДЖИ" просить відмовити розпоряднику майна ТОВ "АЛЕКСАГРОЕНЕРДЖИ" Сокол Т.Л. у задоволенні апеляційної
скарги від 29.05.2026р. на ухвалу господарського суду Чернігівської області від 21.05.2026р., а оскаржувану ухвалу залишити без змін.
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 08.06.2026р. відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою розпорядника майна ТОВ "АЛЕКСАГРОЕНЕРДЖИ" арбітражної керуючої Сокол Тетяни Леонідівни на ухвалу господарського суду Чернігівської області від 21.05.2026р. у справі №927/4/26 та призначено її до розгляду на 29.06.2026р.
09.06.2026р. до апеляційного суду від ТОВ "ЛЕДЕСМА АГРО" надійшло клопотання про вжиття судом заходів реагування, згідно якого заявник просить вжити відповідних заходів реагування на протиправні дії керівника ТОВ "АЛЕКСАГРОЕНЕРДЖИ" шляхом постановлення окремої ухвали та направлення відповідних відомостей до органу досудового розслідування.
19.06.2026р. до апеляційного суду від Товариства з обмеженою відповідальністю (далі - ТОВ) «МЕНОРА ЛОГІСТІК АГРО» надійшла заява про визнання кредитора заінтересованою особою, згідно якої заявник просить визнати кредитора «AGROENERGY SP.Z O.O.» (юридична особа, зареєстрована відповідно до законодавства Польщі, реєстраційний номер 5372633247, місцезнаходження: вул. Казимира Пужака 35, 38-400 Кросно, Республіка Польща, номер KRS 0000437815) заінтересованою особою стосовно Боржника - ТОВ "АЛЕКСАГРОЕНЕРДЖИ" (ідентифікаційний код 39180622). Заявником зазначено, що грошові вимоги «AGROENERGY SP.Z O.O.» частково визнані ухвалою господарського суду Чернігівської області від 16.06.2026р. у справі №927/4/26
25.06.2026р. до апеляційного суду від розпорядника майна ТОВ "АЛЕКСАГРОЕНЕРДЖИ" арбітражної керуючої Сокол Тетяни Леонідівни надійшли пояснення з урахуванням відзиву ТОВ "АЛЕКСАГРОЕНЕРДЖИ" на апеляційну скаргу на ухвалу господарського суду Чернігівської області від 21.05.2026р. у справі №927/4/26 (про відмову у задоволенні заяви про вжиття заходів забезпечення вимог кредиторів), згідно яких заявник просить врахувати дані пояснення розпорядника майна Сокол Тетяни Леонідівни та долучити до матеріалів справи №927/4/26: лист керівника ТОВ «АЛЕКСАГРОЕНЕРДЖИ» вих.№10/06-2026-01 від 10.06.2026 року (копія); вимогу/запит АК Сокол Т.Л. вих.№01-32/40-06 від 24.06.2026р. з доказами відправки (копії).
29.06.2026р. до апеляційного суду від ТОВ "ЛЕДЕСМА АГРО" надійшли письмові пояснення щодо відзиву боржника на апеляційну скаргу арбітражної керуючої Сокол Тетяни Леонідівни на ухвалу господарського суду Чернігівської області від 21.05.2026р., згідно яких заявник просить апеляційну скаргу розпорядника майна ТОВ "АЛЕКСАГРОЕНЕРДЖИ" Сокол Т.Л. на ухвалу господарського суду Чернігівської області від 21.05.2026р. у справі №927/4/26 (про відмову у задоволенні заяви про вжиття заходів забезпечення вимог кредиторів) - задовольнити в повному обсязі.
Колегія суддів відхиляє клопотання ТОВ "ЛЕДЕСМА АГРО" про вжиття судом заходів реагування, як необґрунтоване, оскільки враховуючи фактичні обставини, наведені ТОВ "ЛЕДЕСМА АГРО" у заяві про вжиття судом заходів реагування, положення чинного процесуального законодавства та висновки Великої Палати Верховного Суду щодо застосування норм права, апеляційний суд дійшов висновку, що окрема ухвала може бути постановлена судом тільки при вирішенні спору (наприклад про визнання правочинів недійсними або про повернення безпідставно перерахованих грошових коштів) з дотриманням основних засад (принципів) господарського судочинства, визначених у ст. 2 Господарського процесуального кодексу України. За відсутності в провадженні суду спору, пов`язаного з викладеними у заяві ТОВ "ЛЕДЕСМА АГРО" обставинами, підстави для постановлення окремої ухвали відсутні. Крім того, згідно ст. 44 Кодексу України з процедур банкрутства, проведення аналізу фінансово - господарського стану, інвестиційної та іншої діяльності боржника та становища на ринках боржника, встановлення за результатами його проведення наявності або відсутності ознак фіктивного банкрутства, доведення до банкрутства, приховування стійкої фінансової неспроможності, вчинення незаконних дій у разі банкрутства, а також повідомлення правоохоронних органів у разі виявлення таких ознак належить до основних обов`язків розпорядника майна боржника.
Колегія суддів відхиляє заяву ТОВ «МЕНОРА ЛОГІСТІК АГРО» про визнання кредитора «AGROENERGY SP.Z O.O.» заінтересованою особою стосовно Боржника - ТОВ "АЛЕКСАГРОЕНЕРДЖИ", як необґрунтовану, оскільки в даному випадку апеляційним судом перевіряється законність ухвали місцевого суду від 21.05.2026р. про залишення без задоволення заяви арбітражної керуючої Сокол Т.Л. про вжиття заходів до забезпечення вимог кредиторів. Крім того, апеляційний суд звертає увагу заявника, що відповідно до вимог Господарського процесуального кодексу України, кредитор має право оскаржити в апеляційному порядку ухвалу суду першої інстанції про визнання вимог іншого кредитора (а саме ухвали місцевого суду від 16.06.2026р.), і вже у межах такої апеляційної скарги кредитор може порушувати питання про визнання цього кредитора заінтересованою особою стосовно боржника.
Колегія суддів приєднує до матеріалів справи письмові пояснення ТОВ "ЛЕДЕСМА АГРО" щодо відзиву боржника на апеляційну скаргу арбітражної керуючої Сокол Тетяни Леонідівни.
Щодо клопотання розпорядника майна ТОВ "АЛЕКСАГРОЕНЕРДЖИ" арбітражної керуючої Сокол Т.Л. про долучення доказів, викладеного в поясненнях з урахуванням відзиву ТОВ "АЛЕКСАГРОЕНЕРДЖИ" на апеляційну скаргу, апеляційний суд зазначає наступне. 
Відповідно до ст.129 Конституції України, суддя, здійснюючи правосуддя, є незалежним та керується верховенством права. Основними засадами судочинства, зокрема є: змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Законом можуть бути визначені також інші засади судочинства.
Відповідно до ч.1, ч.2 ст.2 ГПК України, завданням господарського судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів, пов`язаних із здійсненням господарської діяльності, та розгляд інших справ, віднесених до юрисдикції господарського суду, з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням господарського судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.
Відповідно до ч.3 ст.2 ГПК України, основними засадами (принципами) господарського судочинства є, зокрема: верховенство права; змагальність сторін; пропорційність; розумність строків розгляду справи судом; неприпустимість зловживання процесуальними правами тощо.
Статтею 13 ГПК України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість: сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом.
Згідно зі ст.15 ГПК України, суд визначає в межах, встановлених цим Кодексом, порядок здійснення провадження у справі відповідно до принципу пропорційності, враховуючи: завдання господарського судочинства; забезпечення розумного балансу між приватними й публічними інтересами; особливості предмета спору; ціну позову; складність справи; значення розгляду справи для сторін, час, необхідний для вчинення тих чи інших дій, розмір судових витрат, пов`язаних із відповідними процесуальними діями, тощо.
Відповідно до ст.236 ГПК України, судове рішення має відповідати завданню господарського судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
Виходячи з аналізу вищенаведених норм процесуального законодавства, суд при розгляді справи керується принципом верховенства права, зобов`язаний забезпечувати дотримання принципу змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів, доведенні перед судом їх переконливості, сприяти учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом задля прийняття законного та обґрунтованого судового рішення, яке буде відповідати завданням господарського судочинства.
У рішенні від 03.01.2018р. "Віктор Назаренко проти України" (Заява №18656/13) ЄСПЛ наголосив, що принцип змагальності та принцип рівності сторін, які тісно пов`язані між собою, є основоположними компонентами концепції "справедливого судового розгляду" у розумінні п.1 ст.6 Конвенції. Вони вимагають "справедливого балансу" між сторонами: кожній стороні має бути надана розумна можливість представити свою справу за таких умов, що не ставлять її чи його у явно гірше становище порівняно з протилежною стороною. Під загрозою стоїть впевненість сторін у функціонуванні правосуддя, яке ґрунтується, зокрема, на усвідомленні того, що вони матимуть змогу висловити свої думки щодо кожного документа в матеріалах справи (див. рішення у справі "Беер проти Австрії" (Beer v. Austria), заява №30428/96, пункти 17, 18, від 06.02.2001р.)
Суд апеляційної інстанції наголошує на тому, що не повинно бути занадто формального ставлення до передбачених законом вимог, оскільки доступ до правосуддя повинен бути не лише фактичним, але і реальним (Рішення Суду у справі Жоффр де ля Прадель проти Франції від 16.12.1992р.).
Водночас колегія суддів зазначає про наступне. 
У пункті 7 розділу II рішення у справі "Мінак та інші проти України" ЄСПЛ указав, що принцип рівності сторін вимагає надання кожній стороні розумної можливості представляти свою справу за таких умов, які не ставлять її у явно гірше становище порівняно з протилежною стороною (рішення від 27.10.1993 у справах "Авотіньш проти Латвії", заява №17502/07, пункт 119 та "Домбо Бехеєр Б. В. проти Нідерландів", пункт 33). Кожній стороні має бути забезпечена можливість ознайомитись із зауваженнями або доказами, наданими іншою стороною, у тому числі з апеляційною скаргою іншої сторони, та надати власні зауваження з цього приводу. Під загрозою стоїть впевненість сторін у функціонуванні правосуддя, яке ґрунтується, зокрема, на усвідомленні того, що вони мали змогу висловити свою позицію щодо кожного документа в матеріалах справи (пункти 17 - 18 рішення від 06.02.2021 у справі "Беер проти Австрії", заява №30428/96).
Враховуючи викладене вище, колегія суддів задовольняє клопотання розпорядника майна ТОВ "АЛЕКСАГРОЕНЕРДЖИ" арбітражної керуючої Сокол Т.Л. про долучення доказів та долучає до матеріалів справи №927/4/26 наступні докази: лист керівника ТОВ «АЛЕКСАГРОЕНЕРДЖИ» вих.№10/06-2026-01 від 10.06.2026 року (копія); вимогу/запит АК Сокол Т.Л. вих.№01-32/40-06 від 24.06.2026р. з доказами відправки (копії).
Розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, заслухавши пояснення розпорядника майна ТОВ "АЛЕКСАГРОЕНЕРДЖИ" арбітражної керуючої Сокол Тетяни Леонідівни та представника ТОВ "ЛЕДЕСМА АГРО", дослідивши докази, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства, Північний апеляційний господарський суд вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.
Відповідно до ч.1 ст.2 Кодексу України з процедур банкрутства (далі - КУзПБ), провадження у справах про банкрутство регулюється цим Кодексом, Господарським процесуальним кодексом України, іншими законами України.
Згідно ч.1 ст.2 та ч.1 ст.3 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України), завданням господарського судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів, пов`язаних із здійсненням господарської діяльності, та розгляд інших справ, віднесених до юрисдикції господарського суду, з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави. Судочинство в господарських судах здійснюється відповідно до Конституції України, цього Кодексу, Кодексу України з процедур банкрутства, Закону України "Про міжнародне приватне право", а також міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.
Відповідно до ст.236 ГПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню господарського судочинства, визначеному цим Кодексом.
Судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом (ст.13 ГПК України).
Відповідно до вимог ч.4 ст.269 ГПК України, суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.
05.01.2026р. до господарського суду Чернігівської області надійшла заява від 02.01.2026р. ТОВ "ЛЕДЕСМА АГРО" про відкриття провадження у справі про банкрутство ТОВ "АЛЕКСАГРОЕНЕРДЖИ" на підставі ст.34 КУзПБ.
Ухвалою господарського суду Чернігівської області від 04.02.2026р., зокрема, було відкрито провадження у справі про банкрутство ТОВ "АЛЕКСАГРОЕНЕРДЖИ"; введено мораторій на задоволення вимог кредиторів; введено процедуру розпорядження майном боржника; розпорядником майна боржника призначено арбітражну керуючу Сокол Т.Л.
20.05.2026р. до господарського суду Чернігівської області надійшла заява розпорядника майна боржника - арбітражної керуючої Сокол Т.Л. про вжиття заходів по забезпеченню вимог кредиторів, в якій остання просила з метою збереження майна ТОВ "АЛЕКСАГРОЕНЕРДЖИ" вжити наступні заходи забезпечення вимог кредиторів:
- заборонити керівнику ТОВ "АЛЕКСАГРОЕНЕРДЖИ" Якубіну Олександру Миколайовичу розпоряджатися майном, що належить ТОВ "АЛЕКСАГРОЕНЕРДЖИ" без письмового дозволу розпорядника майна боржника - арбітражного керуючого Сокол Тетяни Леонідівни;
- заборонити ТОВ "АЛЕКСАГРОЕНЕРДЖИ" та його посадовим особам без згоди розпорядника майна боржника - арбітражного керуючого Сокол Тетяни Леонідівни укладати договори чи інші правочини, передбачені ч.7 ст.44 КУзПБ;
- заборонити ТОВ "АЛЕКСАГРОЕНЕРДЖИ" та його посадовим особам без письмової згоди розпорядника майна боржника - арбітражного керуючого Сокол Тетяни Леонідівни розпоряджатися грошовими коштами на банківських рахунках ТОВ "АЛЕКСАГРОЕНЕРДЖИ" до дня введення процедури санації і призначення керуючого санацією або до прийняття постанови про визнання боржника банкрутом, відкриття ліквідаційної процедури і призначення ліквідатора, або до закриття провадження у справі № 927/4/26;
- заборонити ТОВ "АЛЕКСАГРОЕНЕРДЖИ" та його посадовим особам без згоди розпорядника майна боржника - арбітражного керуючого Сокол Тетяни Леонідівни здійснювати погашення вимог поточних кредиторів ТОВ "АЛЕКСАГРОЕНЕРДЖИ".
В обґрунтування поданої заяви арбітражна керуюча Сокол Т.Л. вказувала, що під час виконання покладених на неї обов`язків було встановлено ряд обставин, які пов`язані з незаконними діями керівника боржника - Якубіна О.М., що призводять до негативних наслідків в рамках справи про банкрутство та значно порушують права кредиторів. Керівником боржника вчиняються протиправні дії направлені на зменшення активів боржника, погашення конкурсних вимог кредиторів під час дії мораторію, порушення вимог Кодексу в частині непогодження укладання угод боржником з розпорядником майна боржника, погашення поточних вимог кредиторів без згоди розпорядника майна боржника.
Переглянувши заяву розпорядника майна боржника - арбітражної керуючої Сокол Т.Л. про вжиття заходів по забезпеченню вимог кредиторів та матеріали справи, оцінивши докази, апеляційний суд зазначає наступне.
За змістом ст.1 КУзПБ, розпорядник майна - арбітражний керуючий, призначений господарським судом для здійснення процедури розпорядження майном.
Частиною 14 ст.39 КУзПБ визначено, що з моменту відкриття провадження у справі, зокрема: пред`явлення конкурсними та забезпеченими кредиторами вимог до боржника та їх задоволення можуть здійснюватися лише у порядку, передбаченому цим Кодексом, та в межах провадження у справі; пред`явлення поточними кредиторами вимог до боржника та їх задоволення можуть здійснюватися у випадку та порядку, передбачених цим Кодексом; арешт майна боржника чи інші обмеження боржника щодо розпорядження належним йому майном можуть бути застосовані виключно господарським судом у межах провадження у справі про банкрутство; корпоративні права засновників (учасників, акціонерів) боржника реалізуються з урахуванням обмежень, встановлених цим Кодексом.
Згідно ст.44 КУзПБ, під розпорядженням майном розуміється система заходів щодо нагляду та контролю за управлінням і розпорядженням майном боржника з метою забезпечення збереження, ефективного використання майнових активів боржника, здійснення аналізу його фінансового стану, а також визначення наступної процедури (санації чи ліквідації).
Розпорядник майна зобов`язаний: розглядати заяви кредиторів з грошовими вимогами до боржника, що надійшли в установленому цим Кодексом порядку; вести реєстр вимог кредиторів; повідомляти кредиторів про результати розгляду їхніх вимог; вживати заходів для захисту майна боржника; проводити аналіз фінансово-господарського стану, інвестиційної та іншої діяльності боржника та становища на ринках боржника, встановлювати за результатами його проведення наявність або відсутність ознак фіктивного банкрутства, доведення до банкрутства, приховування стійкої фінансової неспроможності, вчинення незаконних дій у разі банкрутства; повідомляти правоохоронні органи у разі виявлення ознак фіктивного банкрутства, доведення до банкрутства, приховування стійкої фінансової неспроможності, вчинення незаконних дій з майном боржника; скликати збори і комітет кредиторів та організовувати проведення їх засідань; подавати відомості (інформацію), необхідні для ведення Єдиного реєстру боржників, відносно яких відкрито провадження у справі про банкрутство (неплатоспроможність), у порядку, встановленому державним органом з питань банкрутства; надавати господарському суду та комітету кредиторів звіт про свою діяльність, а також здійснювати розкриття кредиторам інформації щодо фінансового стану боржника та ходу провадження у справі; не пізніше двох місяців з дня відкриття провадження у справі про банкрутство провести інвентаризацію майна боржника та визначити його вартість; за можливості проведення санації боржника розробити план санації боржника та подати його на розгляд зборам кредиторів; виконувати інші повноваження, передбачені цим Кодексом.
Розпорядник майна несе відповідальність за свої дії та бездіяльність відповідно до закону.
Протягом процедури розпорядження майном органи управління боржника не мають права приймати рішення про: відчуження або обтяження нерухомого майна боржника, в тому числі його передачу в заставу, внесення зазначеного майна до статутного капіталу іншого підприємства або господарського товариства; надання позик (кредитів), надання поруки, гарантій, а також передачу в довірче управління майна боржника.
Керівник або орган управління боржника виключно за погодженням з розпорядником майна приймають рішення про: одержання та надання позик (кредитів); задоволення вимог поточних кредиторів.
У процедурі розпорядження майном боржник не має права без згоди комітету кредиторів (зборів кредиторів - до моменту формування комітету кредиторів) вчиняти значні правочини, вчинення яких не заборонено цим Кодексом.
У процедурі розпорядження майном боржник зобов`язаний забезпечити розпоряднику майна можливість безпосереднього доступу до інформації, що зберігається у базах даних (у тому числі електронних), які використовуються посадовими особами боржника для ведення бухгалтерського, податкового та управлінського обліку, а також для формування бухгалтерської, статистичної та податкової звітності, та/або забезпечити можливість розпоряднику майна ознайомитися з такою інформацією в інший спосіб з можливістю друкувати та/або копіювати документи, необхідні для здійснення повноважень розпорядника майна, з урахуванням вимоги частини четвертої статті 10 цього Кодексу.
У процедурі розпорядження майном боржник не має права без згоди комітету кредиторів (зборів кредиторів - до моменту обрання комітету кредиторів) здійснювати продаж істотних активів боржника.
Розпорядник майна має право на подання до господарського суду позову щодо визнання недійсними правочинів, у тому числі укладених боржником з порушенням порядку, встановленого цим Кодексом, а також позовів щодо визнання недійсними актів, прийнятих у процедурі розпорядження майном щодо зміни організаційно-правової форми боржника.
Розпорядник майна не має права втручатися в оперативно-господарську діяльність боржника, крім випадків, передбачених цим Кодексом.
Призначення розпорядника майна не є підставою для припинення повноважень керівника чи органу управління боржника.
У відповідності з ст.41 КУзПБ, мораторій на задоволення вимог кредиторів - це зупинення виконання боржником грошових зобов`язань і зобов`язань щодо сплати податків і зборів (обов`язкових платежів), строк виконання яких настав до дня введення мораторію, і припинення заходів, спрямованих на забезпечення виконання цих зобов`язань та зобов`язань щодо сплати податків і зборів (обов`язкових платежів), застосованих до дня введення мораторію. 
Мораторій на задоволення вимог кредиторів вводиться одночасно з відкриттям провадження у справі про банкрутство, про що зазначається в ухвалі господарського суду.
Протягом дії мораторію на задоволення вимог кредиторів, зокрема: забороняється стягнення на підставі виконавчих та інших документів, що містять майнові вимоги, у тому числі на предмет застави, за якими стягнення здійснюється в судовому або позасудовому порядку відповідно до законодавства, крім випадків перебування виконавчого провадження на стадії розподілу стягнутих з боржника грошових сум (у тому числі одержаних від продажу майна боржника) або перебування майна боржника, яке є предметом забезпечення, на стадії продажу з моменту оприлюднення інформації про продаж, а також у разі виконання рішень у немайнових спорах; забороняється виконання вимог, на які поширюється мораторій.
Дія мораторію на задоволення вимог кредиторів не поширюється на вимоги поточних кредиторів, виплату заробітної плати та нарахованих на ці суми страхових внесків на загальнообов`язкове державне пенсійне та інше соціальне страхування, повернення невикористаних та своєчасно неповернутих коштів загальнообов`язкового державного соціального страхування у зв`язку з тимчасовою втратою працездатності, відшкодування шкоди, заподіяної здоров`ю та життю громадян, виплату авторської винагороди, аліментів, а також на вимоги за виконавчими документами немайнового характеру, що зобов`язують боржника вчинити певні дії чи утриматися від їх вчинення.
Під час процедури розпорядження майном боржник має право задовольняти лише ті вимоги кредиторів, на які згідно з частиною п`ятою цієї статті не поширюється дія мораторію.
Системний аналіз частини чотирнадцятої статті 39, частини першої - третьої, шостої статті 41 КУзПБ дає підстави для висновку, що з моменту відкриття провадження у справі про банкрутство, введення процедури розпорядження майном та мораторію на задоволення вимог кредиторів, боржник фактично втрачає право самостійно, на власний розсуд визначати порядок погашення заборгованості за власними зобов`язаннями, крім випадків, на які згідно з частиною п`ятою статті 41 КУзПБ не поширюється дія мораторію, а подальше задоволення вимог кредиторів здійснюється в порядку, передбаченому положеннями КУзПБ.
Відповідно до ст.40 КУзПБ, господарський суд має право за клопотанням сторін або учасників справи чи за своєю ініціативою вжити заходів до забезпечення вимог кредиторів.
Ухвала про вжиття заходів забезпечення вимог кредиторів є виконавчим документом та підлягає примусовому виконанню.
Господарський суд за клопотанням розпорядника майна, кредиторів або з власної ініціативи може заборонити боржнику вчиняти без згоди розпорядника майна правочини, а також зобов`язати боржника передати цінні папери, майно, інші цінності на зберігання третім особам, вчинити чи утриматися від вчинення певних дій або вжити інших заходів для збереження майна боржника та забезпечення вимог кредиторів (у тому числі шляхом позбавлення боржника права розпорядження його майном або цінними паперами без згоди розпорядника майна або суду, який розглядає справу про банкрутство; накладення арешту на конкретне рухоме чи нерухоме майно боржника), про що виноситься ухвала.
Отже, Кодексом України з процедур банкрутства, як спеціальним законом, визначено особливі різновиди заходів на забезпечення вимог кредиторів боржника, які є учасниками провадження у справі, та надано право їх застосування як за клопотанням розпорядника майна, кредиторів, так і за ініціативою суду. Разом з тим загальні принципи застосування забезпечувальних заходів (на будь - якій стадії розгляду справи, якщо їх незастосування може істотно ускладнити ефективний захист порушених прав кредитора як учасника провадження), дотримання доцільності, адекватності та співмірності застосованих заходів мають застосовуватися як загальні забезпечувальні норми відповідно до ст.136 ГПК України. 
Положення статей 136, 137 ГПК України пов`язують вжиття господарським судом заходів забезпечення позову з обґрунтуванням обставин необхідності такого забезпечення в контексті положень статті 73 цього Кодексу як гарантії ефективності задоволення вимог позивача (заявника) за результатами розгляду спору по суті.
Метою забезпечення позову є вжиття судом заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача (кредиторів та інших учасників справи про банкрутство) від можливих недобросовісних дій із боку відповідача (боржника) чи інших учасників справи про банкрутство, попередження їх можливого порушення в майбутньому, а також забезпечення реального та ефективного виконання судового рішення та попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.
У вирішенні питання про забезпечення позову господарський суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням: розумності, обґрунтованості й адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; ймовірності утруднення виконання або невиконання рішення господарського суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.
Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову. Адекватність заходу до забезпечення позову, що застосовується господарським судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється господарським судом, зокрема, з урахуванням співвідношення прав (інтересу), про захист яких просить заявник, з вартістю майна, на яке вимагається накладення арешту, або майнових наслідків заборони відповідачеві вчиняти певні дії тощо.
Водночас обрані заходи до забезпечення позову не повинні мати наслідком повне припинення господарської діяльності суб`єкта господарювання, якщо така діяльність, у свою чергу, не призводитиме до погіршення стану належного відповідачеві майна чи зниження його вартості.
Як вбачається з матеріалів справи розпорядником майна під час виконання покладених на неї обов`язків було встановлено ряд обставин, які пов`язані з незаконними діями керівника Боржника - ОСОБА_1 , та які призводять до негативних наслідків в рамках справи про банкрутство та значно порушують права кредиторів, зокрема:
1.Погашення конкурсних вимог кредиторів (порушення дії мораторію).
Відповідно до ст.41 КУзПБ, мораторій на задоволення вимог кредиторів - це зупинення виконання боржником грошових зобов`язань і зобов`язань щодо сплати податків і зборів (обов`язкових платежів), строк виконання яких настав до дня введення мораторію, і припинення заходів, спрямованих на забезпечення виконання цих зобов`язань та зобов`язань щодо сплати податків і зборів (обов`язкових платежів), застосованих до дня введення мораторію.
Протягом дії мораторію на задоволення вимог кредиторів: забороняється виконання вимог, на які поширюється мораторій.
Як вбачається з матеріалів справи:
02.03.2026р. боржником було сплачено на користь ТОВ "ВІМЕК-Україна" (код 45072494) 100,00 грн. з призначенням платежу "Повернення поворотної фінансової допомоги (позики) - частково, згідно Договору № 1 № 15102025-01 ФД від 15.10.2025р., без ПДВ";
10.04.2026р. боржником було сплачено на користь ТОВ "ВІМЕК-Україна" (код 45072494) 49 900,00 грн. з призначенням платежу "Повернення поворотної фінансової допомоги (позики) - частково, згідно Договору № 15102025-01 ФД від 15.10.2025р., без ПДВ".
2.Погашення забезпечених вимог кредиторів (порушення дії мораторію).
Щодо погашення вимог забезпеченого кредитора ОСОБА_2 , Боржник у відзиві на апеляційну скаргу зазначає, що фактично погашення заборгованості перед одним із кредиторів було здійснено за рахунок особистих коштів керівника (засновника) підприємства боржника, оскільки після проведення платежу у розмірі 250 000 грн. аналогічна сума була внесена ним на рахунок товариства як фінансова допомога. Майновий стан боржника та становище кредиторів у цілому не погіршилось, а фактично покращилось, оскільки погашення зобов`язання перед окремим кредитором було забезпечено за рахунок додатково залучених коштів керівника, а не за рахунок зменшення активів боржника.
Відповідно до ч.6 ст.41 КУзПБ, під час процедури розпорядження майном боржник має право задовольняти лише ті вимоги кредиторів, на які згідно з частиною п`ятою цієї статті не поширюється дія мораторію.
Задоволення забезпечених вимог кредиторів за рахунок майна боржника, яке є предметом забезпечення, здійснюється лише в межах провадження у справі про банкрутство, якщо інше не передбачено цим Кодексом.
Як вбачається з матеріалів справи:
08.04.2026р. Боржником було сплачено на користь ОСОБА_2 (забезпеченого кредитора, інформація про якого міститься в Реєстрі обтяжень рухомого майна: «застава рухомого майна ТОВ «АЛЕКСАГРОЕНЕРДЖИ», зареєстроване: 13.10.2025 14:52:25 за №32203760, обтяжувач: ОСОБА_2 »: договір застави, укладений між ТОВ «АЛЕКСАГРОЕНЕРДЖИ» та ОСОБА_2 та договір, зобов`язання за яким забезпечені заставою майна ТОВ «АЛЕКСАГРОЕНЕРДЖИ») код 2586613936 - 250 000 грн. за Договором №18092025-01ФД про надання безвідсоткової фінансової допомоги (позики) від 18.09.2025р.;
01.05.2025р. Боржником було сплачено на користь ОСОБА_2 код 2586613936 - 1 500 000 грн. за Договором №18092025-01ФД про надання безвідсоткової фінансової допомоги (позики) від 18.09.2025р.;
05.05.2025р. Боржником було сплачено на користь ОСОБА_2 код 2586613936 - 1 000 000 грн. за Договором №18092025-01ФД про надання безвідсоткової фінансової допомоги (позики) від 18.09.2025р.
Керівник не заперечує факт того, що вимоги забезпеченого кредитора ОСОБА_2 були погашені Боржником.
З матеріалів справи вбачається, що погашення вимог забезпеченого кредитора, на вимоги якого поширюється дія мораторію, відбулось за рахунок і з рахунку Боржника, а не керівника/власника Боржника. У випадку якщо Керівник мав намір погасити вимоги забезпеченого Кредитора він мав право укласти договір поруки, що не заборонено КУзПБ.
Саме по собі посилання на грошові кошти, отримані Боржником від керівника - є незаконним, адже Боржник погоджує виключно з розпорядником майна укладання договорів позики, фінансової допомоги. Укладання даного договору, на який посилається керівник, не було погоджено з розпорядником майна.
Відповідно до ч.7 ст.44 КУзПБ, керівник або орган управління боржника виключно за погодженням з розпорядником майна приймають рішення про: одержання та надання позик (кредитів).
Так, при розгляді кожного звернення боржника до розпорядника майна здійснюється аналіз: 1) правових підстав укладення відповідного правочину; 2) його відповідності меті процедури банкрутства; 3) впливу на ліквідаційну масу та інтереси кредиторів; 4) співмірності вартості робіт/послуг ринковим умовам; 5) наявності альтернативних контрагентів та порівняння цінових пропозицій; 6) фактичної виробничої необхідності та терміновості здійснення витрат. Крім того, розпорядник майна здійснює перевірку умов договорів, порядок розрахунків, обсяг зобов`язань та ризики прийняття нових фінансових навантажень у період процедури банкрутства. У разі відсутності належного економічного обґрунтування або підтвердження доцільності витрат погодження не має надаватися.
Як вбачається з матеріалів справи:
15.04.2026р. Боржником з ОСОБА_1 було укладено Договір фінансової допомоги (позики) №15042026-01 ФД від 15.04.2026р. в рамках якого отримано 250 000,00 грн.;
01.05.2026р. Боржником з ПП «ЛІТАГРО» (код 44861025, учасник, директор- ОСОБА_1 ) було укладено Договір фінансової допомоги (позики) №2026-05-01 ФД від 01.05.2026р. в рамках якого отримано 1 060 200,00 грн.
В матеріалах даної справи відсутня згода розпорядником майна Боржника на укладання договорів позики №15042026-01 ФД від 15.04.2026р та №2026-05-01 ФД від 01.05.2026р. 
3. Погашення поточних вимог кредиторів без отримання згоди розпорядника майна. 
Відповідно до ч.7 ст.44 КУзПБ, керівник або орган управління боржника виключно за погодженням з розпорядником майна приймають рішення про: задоволення вимог поточних кредиторів.
11.03.2026р. - платіж на користь ЦСК "УКРАЇНА", ТОВ - 400 грн. (призначення платежу - «За обробку даних та формування кваліф.серттифікату, програмний компл."ВАРТА" на 1 рік, Рахунок-фактура № ЗНК-39180622 від 04.03.2026 р., в т.ч. ПДВ 20 % - 90,0»);
16.03.2026р. - платіж на користь ХОСТІНГ УКРАЇНА, ТОВ- 360 грн. (призначення платежу - «Делегування доменного імені agro-energy.com.ua на 1 рік, Рахунок №1-8352794 вiд 16.03.2026р., в т.ч. ПДВ 20 % - 100,00 грн.);
03.04.2026р. - платіж на користь ЧЕРНІГІВОБЛЕНЕРГО, КОРЮКІВСЬКИЙ РЕМ - 8559,89 грн. (призначення платежу - «За технічне обслуговування обладнання підстанцій з-но рах. №1600009709 від 12.03.2026р., в т. ч. ПДВ 20 % - 1 426,65 грн.);
03.04.2026р. - платіж на користь ДАТАГРУП, ПРАТ - 3500 грн. (призначення платежу - «Абонентська плата за доступ до мережі Інтернет, Рахунок-акт №0250320241714*5989450 від 31.03.2026р., Договір № 0250320241714 від 25.03.2024р., в т.ч. ПДВ 20%);
03.04.2026р. - платіж на користь ЧЕРНІГІВОБЛЕНЕРГО, КОРЮКІВСЬКИЙ РЕМ -
595,20 грн. за надання функцій оператора автоматизованої системи обліку, Рахунок № 1600009754 від 17.03.2026р., в т ч. ПДВ 20 % - 99,20 грн.
З матеріалів справи вбачається, що вимогами №01-32/09-02 від 12.02.2026р. та №01-32/12-02 від 19.02.2026р. розпорядник майна повідомляла керівника Боржника щодо обмежень стосовно діяльності Боржника та його органів управління (керівництва), встановлених ст.44 КУзПБ, та про те, що виключно за попереднім письмовим погодженням з розпорядником майна можливо здійснювати будь-яке задоволення будь-яких вимог будь-яких поточних кредиторів Боржника.
Апеляційний суд наголошує, що заходи до забезпечення позову застосовуються господарським судом як засіб запобігання можливим порушенням майнових прав чи охоронюваних законом інтересів особи та гарантія реального виконання рішення суду за наявності фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного заходу до забезпечення позову. Заходи щодо забезпечення позову обов`язково повинні застосовуватися відповідно до їх мети, з урахуванням безпосереднього зв`язку між предметом позову та заявою про забезпечення позову.
У вирішенні питання про забезпечення позову господарський суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням: розумності, обґрунтованості та адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення господарського суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом
інтересів осіб, що не є учасниками цього судового процесу.
Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову. Адекватність заходу до забезпечення позову, що застосовується господарським судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється господарським судом, зокрема з урахуванням співвідношення прав (інтересу), про захист яких просить заявник, з вартістю майна, на яке вимагається накладення арешту, або майнових наслідків заборони відповідачу вчиняти певні дії.
Тобто, у ст. 40 КУзПБ наведено вичерпній перелік спеціальних заходів забезпечення вимог кредиторів (заборона/зобов`язання вчинити або утриматися від вчинення дій, що можуть безпосередньо вплинути на конкурсну/ліквідаційну масу боржника; припинення повноважень керівника) та безальтернативно визначено безпосередніх адресатів (суб`єктів) таких заходів забезпечення - боржник та у випадку припинення повноважень за частиною другою цієї статті - керівник/орган управління боржника.
Положення статей 136, 137 ГПК України пов`язують вжиття господарським судом заходів забезпечення позову з обґрунтуванням обставин необхідності такого забезпечення в контексті положень статті 73 ГПК України, як гарантії ефективності задоволення вимог позивача (заявника) за результатами розгляду спору по суті.
Зокрема, умовою застосування заходів до забезпечення вимог кредиторів, за аналогією забезпечення позову, є достатньо обґрунтоване припущення, що майно, яке є у Боржника може зникнути, зменшитись за кількістю або погіршитись за якістю на момент виконання рішення (розподілу грошових коштів).
З урахуванням специфіки провадження у справі про банкрутство, безпосередньою метою застосування передбачених ст. 137 ГПК України заходів забезпечення позову, як заходів забезпечення вимог кредиторів у такій справі, є збереження майна боржника та у такий спосіб охорона матеріально-правових інтересів кредиторів від можливих недобросовісних дій боржника чи інших осіб стосовно його активів задля попередження потенційних труднощів у досягненні основної мети процедур банкрутства - як найповнішого задоволення вимог кредиторів.
Кодекс з процедур банкрутства встановлює умови та порядок відновлення платоспроможності боржника - юридичної особи або визнання його банкрутом насамперед з метою задоволення вимог кредиторів.
Так, провадження у справі про банкрутство Боржника знаходиться на стадії розпорядження майном боржника.
Відповідно до ст.44 КУзПБ, під розпорядженням майном розуміється система заходів
щодо нагляду та контролю за управлінням і розпорядженням майном боржника з метою забезпечення збереження, ефективного використання майнових активів боржника, здійснення аналізу його фінансового стану, а також визначення наступної процедури (санації чи ліквідації).
Відповідно до постанови Верховного Суду від 04.10.2023р. у справі №910/20057/16, з
моменту порушення щодо боржника справи про банкрутство він перебуває в особливому правовому режимі, який змінює весь комплекс юридичних правовідносин боржника.
Разом з тим, вбачається, що на поточній стадії провадження у справі про банкрутство Боржника розглянуті і визнані не всі вимоги кредиторів, комітет кредиторів боржника ще не сформовано.
Це означає, що боржник не обмежений визначеними Кодексом запобіжниками від можливих зловживань на шкоду кредиторам у веденні власної господарської діяльності: з боку комітету кредитору (його ще не сформовано), тобто процесуального інструменту, передбаченого ч.ч.6, 7 ст.44 КУзПБ ; з боку розпорядника майна, який, відповідно до ч.11 ст.44 КУзПБ, не має права втручатися в оперативно-господарську діяльність боржника, оскільки суд не припиняв повноваження виконавчого органу боржника та не покладав виконання обов`язків виконавчого органу боржника на розпорядника майна.
За правилами ч.10 ст.44 КУзПБ, розпорядник майна не втручається у поточну господарську діяльність боржника, однак відповідно до вимог Кодексу України з процедур банкрутства зобов`язаний повно, всебічно та ефективно дослідити фінансовий, економічний і майновий стан боржника, а також оцінити реальний вплив заявлених обмежень на можливість відновлення платоспроможності.
Системний аналіз вказаних норм Кодексу України з процедур банкрутства та Господарського процесуального кодексу України дозволяє зробити висновок, що загальні принципи застосування забезпечувальних заходів (на будь-якій стадії розгляду справи, якщо їх незастосування може істотно ускладнити ефективний захист порушених прав кредитора як учасника провадження), дотримання доцільності, адекватності та співмірності застосованих заходів мають застосовуватися як загальні забезпечувальні норми відповідно до статті 136 ГПК України (подібний висновок викладено у постанові
Верховного Суду у постанові від 13.02.2020р. у справі №50/790-43/173).
В силу статей 136, 137 ГПК України право здійснення забезпечення вимог кредитора у справі про банкрутство та вибору тих чи інших заходів належить господарському суду, який виходить із конкретних обставин справи та пропозицій заявника.
Також у вказаній постанові Верховний Суд вказав, що у ст.40 КУзПБ законодавець визначив і мету, задля якої такі заходи застосовуються - для збереження майна боржника, усунення перешкод для виконання розпорядником майна своїх повноважень та захисту прав і законних інтересів боржника або кредиторів. З урахуванням специфіки провадження у справі про банкрутство, безпосередньою метою застосування передбачених статтею 137 ГПК України заходів забезпечення позову, як заходів забезпечення вимог кредиторів у такій справі, є збереження майна боржника та у такий спосіб охорона матеріально-правових інтересів кредиторів від можливих недобросовісних дій боржника чи інших осіб
стосовно його активів задля попередження потенційних труднощів у досягненні основної мети процедур банкрутства - як найповнішого задоволення вимог кредиторів.
Отже, підставою для застосування заходів забезпечення у процедурі банкрутства є саме необхідність збереження майнової маси та недопущення її зменшення. Для цього не вимагається доведення вже вчинених дій з відчуження - достатньо встановлення обґрунтованої ймовірності ризику.
Суд першої інстанції відхилив докази, надані розпорядником майна в підтвердження факту погашення конкурсних вимог кредиторів, зокрема банківські виписки з яких вбачається, що Боржником 02.03.2026р. та 10.04.2026р. на користь ТОВ «ВІМЕК-Україна» сплачено 50 000,00 грн. з призначенням платежу «Повернення поворотної фінансової допомоги (позики) - частково, згідно Договору № 15102025-01 ФД від 15.10.2025р., без ПДВ», оскільки в матеріалах справи відсутній вказаний договір.
Так, апеляційний суд звертає увагу, що керівником Боржника не було виконано вимоги ухвали місцевого суду від 09.03.2026р. (про витребування доказів) у даній справі. Зокрема, керівник Боржника не надав розпоряднику майна Договір №15102025-01 ФД від 15.10.2025р., укладений з ТОВ «ВІМЕК-Україна», при тому що вказаною ухвалою суду витребувано у керівника: договори, угоди, контракти, а також інші правочини укладені ТОВ «АЛЕКСАГРОЕНЕРДЖИ» протягом трьох років, що передували відкриттю провадження у справі про банкрутство ТОВ «АЛЕКСАГРОЕНЕРДЖИ», а також всі первинні документи що підтверджують їх виконання. Отже, керівником приховуються та вчиняються дії, що перешкоджають проведенню процедури розпорядження майном, 
Адже погашення конкурсних вимог в силу дії мораторію - заборонено, а погашення поточних вимог - можливо виключно за погодженням розпорядника майна. Тобто, в даному випадку, вказані дії керівника Боржника є прямим порушенням КУзПБ, адже встановлений факт погашення вимог (які зважаючи на дату договору є конкурсними) кредитора без отримання згоди розпорядника майна.
Разом з ти, місцевий суд в оскаржуваній ухвалі зазначив, що наведені у заяві суми та призначення платежів, здійснених Боржником на користь ТОВ ЦСК «Україна», ТОВ «ХОСТІНГ Україна», АТ «ЧЕРНІГІВОБЛЕНЕРГО», ПрАТ «ДАТАГРУП», свідчать, що такі платежі були проведені в рамках звичайної господарської діяльності боржника.
Колегія суддів наголошує, що ч.7 ст.44 КУзПБ не визначає ні мінімальної суми, яка погоджується, ні конкретизує які саме платежі (за призначенням) погоджуються. Отже, всі без виключення платежі по погашенню поточних вимог погоджуються з розпорядником майна і це не є втручанням в господарську діяльність, це є заходом контролю розпорядника майна за збереженням майна боржника та раціональним використанням грошових коштів.
Таким чином, всі правочини та фінансові операції, що потребують погодження, повинні проходити попередній контроль і оцінюватися з позиції мінімізації витрат, збереження активів та забезпечення балансу інтересів кредиторів. Це свідчить про фактичне функціонування механізму контролю за діяльністю боржника.
Апеляційний суд наголошує, що у ст.40 КУзПБ законодавець визначив мету, задля якої такі заходи застосовуються - для збереження майна боржника, усунення перешкод для виконання розпорядником майна своїх повноважень та захисту прав і законних інтересів боржника або кредиторів.
Умовою застосування заходів забезпечення позову за вимогами майнового характеру є достатньо обґрунтоване припущення, що майно (в тому числі грошові суми, цінні папери тощо), яке є у відповідача на момент пред`явлення позову до нього, може зникнути, зменшитись за кількістю або погіршитись за якістю на момент виконання рішення. 
Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову.
Адекватність заходу до забезпечення позову, що застосовується господарським судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється господарським судом, зокрема, з урахуванням співвідношення прав (інтересу), про захист яких просить заявник, з вартістю майна, на яке вимагається накладення арешту, або майнових наслідків заборони відповідачеві вчиняти певні дії.
Заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами (ч.1 ст.137 ГПК України). Співмірність передбачає співвідношення господарським судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, та майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії.
При цьому обрані заходи до забезпечення позову не повинні мати наслідком повне припинення господарської діяльності суб`єкта господарювання, якщо така діяльність, у свою чергу, не призводитиме до погіршення стану належного відповідачеві майна чи зниження його вартості.
Обрання належного, відповідного предмету спору заходу забезпечення позову гарантує дотримання принципу співвіднесення виду заходу забезпечення позову із заявленими заявником вимогами, що зрештою дає змогу досягти балансу інтересів сторін та інших учасників судового процесу під час вирішення спору, сприяє фактичному виконанню судового рішення в разі задоволення позову та, як наслідок, забезпечує ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача без порушення або безпідставного обмеження при цьому прав та охоронюваних інтересів інших учасників провадження у справі або осіб, які не є учасниками цього судового процесу.
Цей принцип полягає, серед іншого, у судовому контролі за дотриманням інтересів кредиторів стосовно збереження об`єктів конкурсної маси та інтересів боржника щодо обґрунтованості грошових претензій кредиторів, а також за збереженням балансу інтересів сторін, у тому числі під час продажу майна банкрута з метою реалізації за найвищу ціну та відповідно до встановленої КУзПБ процедури.
Цей висновок також узгоджується з висновками, викладеними у постановах Верховного Суду, а саме: у справі №903/69/18 щодо принципу судового контролю за дотриманням інтересів кредиторів стосовно збереження об`єктів конкурсної маси та інтересів боржника щодо обґрунтованості грошових претензій кредиторів; у справі №904/4700/19 щодо перебування боржника в особливому правовому режимі з моменту порушення (відкриття) щодо боржника справи про банкрутство та пріоритету спеціальних норм законодавства про банкрутство у застосуванні при розгляді справ про банкрутство щодо інших законодавчих актів України.
Також, апеляційний суд вважає за необхідне наголосити на необхідності дотримання принципу конкурсного імунітету, що діє з моменту відкриття провадження у справі про банкрутство, як інструмент гарантування прав кожного із сукупності кредиторів боржника.
Провадження у справі про банкрутство за своєю суттю є конкурсним процесом, основною метою якого є, зокрема, почергове, пропорційне у межах черги і справедливе задоволення вимог всієї сукупності кредиторів неплатоспроможного боржника. Досягнення цієї мети є можливим за умови гарантування: 1) охорони інтересів кредиторів від протизаконних дій інших кредиторів; 2) охорони інтересів кредиторів від недобросовісних дій боржника; 3) охорони боржника від протизаконних дій кредиторів.
Унаслідок конкуренції прав кредиторів за умови недостатності майна боржника виникає необхідність у спеціальному правовому регулюванні.
Для належного забезпечення погашення різних категорій вимог у конкурсному процесі визначальним є саме принцип конкурсного імунітету, за якого після порушення справи про неплатоспроможність майнові активи боржника підпадають під захист закону від стягнень основної маси його кредиторів. За цим принципом забороняється задоволення вимог з майна боржника поза межами конкурсного процесу, а вимоги виявлених кредиторів задовольняються на колективній основі за правилами, що визначають пропорційний розподіл майнових активів боржника на користь усієї сукупності кредиторів з урахуванням черговості цих вимог.
Отже зміст конкурсного імунітету полягає в забезпеченні виключно колективного задоволення вимог сукупності усіх виявлених кредиторів та унеможливленні задоволення індивідуальних вимог окремих конкурсних кредиторів до неплатоспроможного боржника. 
Цей принцип закріплює усю конструкцію провадження у справі про банкрутство і спрямований на попередження або усунення будь-яких переваг або преференцій одних кредиторів на шкоду іншим. Колективний характер задоволення вимог сукупності кредиторів реалізується в межах та за правилами провадження у справі про банкрутство.
Тож принцип конкурсного імунітету полягає у недопущенні задоволення вимог одних кредиторів за рахунок майнових активів боржника на шкоду іншим кредиторам та поширюється на майно, що належить саме боржнику.
Забезпечення реалізації принципу конкурсного імунітету, а також судового контролю у відносинах неплатоспроможності та банкрутства, за яким усі рішення чи дії, що можуть вплинути на майнові активи боржника, мають бути підконтрольні суду, який здійснює провадження у справі про банкрутство, покликано нівелювати негативний вплив на зміну розміру або складу ліквідаційної маси боржника задля задоволення сукупності вимог кредиторів неплатоспроможного боржника.
А тому принцип конкурсного імунітету кредиторів означає, що кредитор не має права задовольнити свої вимоги до боржника інакше як у межах відкритого провадження у справі про банкрутство, кредитори можуть задовольнити свої вимоги за правилами конкретної конкурсної процедури, що здійснюється під судовим контролем суду, який здійснює провадження у справі про банкрутство відповідного боржника.
Раціональність механізму конкурсної процедури полягає саме в тому, що вона надає інструментарій для узгодження прав та інтересів усіх кредиторів, а також забезпечує взаємні права та інтереси сукупності кредиторів і боржника. При цьому інструментом гарантування прав кожного із сукупності кредиторів є принцип конкурсного імунітету, за яким кредитор не має права задовольнити свої вимоги до боржника інакше, як в межах відкритого провадження у справі про банкрутство.
А відтак посилання Боржника на не порушення вимог кредиторів, погашення вимог за рахунок власних коштів керівника - є необґрунтованим, та не спростовує факт порушення порядку погашення вимог кредиторів, порушення ст.41 КУзПБ, порушення принципу конкурсного імунітету. 
Крім того, колегія суддів вважає за потрібне зазначити, що із долучених до матеріалів справи доказів, а саме з листа керівника ТОВ «АЛЕКСАГРОЕНЕРДЖИ» вих.№10/06-2026-01 від 10.06.2026 року вбачається, що останній продовжує вчиняти аналогічні дії, зокрема погашення вимог забезпеченого кредитора. Так, даним листом ТОВ "АЛЕКСАГРОЕНЕРДЖИ" повідомлено розпорядника майна про намір здійснити платіж у розмірі 1 000 000,00 грн. у рахунок часткового погашення заборгованості перед ОСОБА_2 за Договором позики №18092025 від 18.09.2025 року. Вказано, що зазначені кошти будуть перераховані на поточний рахунок ТОВ «АЛЕКСАГРОЕНЕРДЖИ » від ПП «ЛІТАГРО » з метою подальшого погашення вказаної заборгованості. Планова дата надходження коштів та здійснення платежу - 10 червня 2026 року.
Тобто, Боржник відправив розпоряднику майна лист 10.06.2026р. про те, що 10.06.2026р. ним будуть вчинені дії по погашенню забезпечених вимог.
26.06.2026 року розпорядник майна арбітражна керуюча Сокол Т.Л. направила Боржнику вимогу, в якій попросила: не вчиняти дій, спрямованих на погашення вимог поточних кредиторів ТОВ «АЛЕКСАГРОЕНЕРДЖИ» без згоди розпорядника майна; не вчиняти дій, спрямованих на погашення вимог забезпечених кредиторів ТОВ «АЛЕКСАГРОЕНЕРДЖИ»; вжити заходів щодо повернення грошових коштів, спрямованих на погашення вимог ОСОБА_2 ; надати всі документи та докази, що підтверджують погашення вимог ОСОБА_2 ; надати банківську виписку за рахунком ТОВ «АЛЕКСАГРОЕНЕРДЖИ», відкритим в АТ «РАЙФФАЙЗЕН БАНК», за період з 01.04.2026 року по день отримання цієї вимоги; надати копію Договору (позики) фінансової допомоги №15042026-01 ФД від 15.04.2026р., укладеного між ТОВ «АЛЕКСАГРОЕНЕРДЖИ» та ОСОБА_1 ; надати копію Договору (позики) безвідсоткової фінансової допомоги №2026-05-01 ФД від 01.05.2026р., укладеного між ТОВ «АЛЕКСАГРОЕНЕРДЖИ» та ПП «ЛІТАГРО».
Відтак, колегія суддів вважає, що заходи забезпечення вимог кредиторів є необхідними, адже керівник продовжує порушувати вимоги КУзПБ, порушувати порядок погашення вимог кредиторів, що призводить до негативних наслідків.
Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що місцевий суд дійшов помилкового висновку про залишення без задоволення заяви від 19.05.2026р. №01-32/17-05 арбітражної керуючої Сокол Т.Л. про вжиття заходів до забезпечення вимог кредиторів, оскільки висновки, викладені в ухвалі від 21.05.2026р. у даній справі, не відповідають фактичним обставинам та матеріалам справи, що є підставою для її скасування.
За таких обставин, Північний апеляційний господарський суд вважає, що апеляційна скарга розпорядника майна ТОВ "АЛЕКСАГРОЕНЕРДЖИ" арбітражної керуючої Сокол Т.Л. підлягає задоволенню, а ухвала суду першої інстанції - скасуванню. Заяву розпорядника майна ТОВ "АЛЕКСАГРОЕНЕРДЖИ" арбітражної керуючої Сокол Т.Л. про вжиття заходів до забезпечення вимог кредиторів необхідно задовольнити з наведених вище мотивів.
Керуючись ст.ст. 255, 270, 275, 277, 282, 283 ГПК України, Північний апеляційний господарський суд, -
УХВАЛИВ:
Апеляційну скаргу розпорядника майна ТОВ "АЛЕКСАГРОЕНЕРДЖИ" арбітражної керуючої Сокол Тетяни Леонідівни задовольнити.
Ухвалу господарського суду Чернігівської області від 21.05.2026р. у справі №927/4/26 скасувати.
Прийняти нове рішення, яким заяву розпорядника майна ТОВ "АЛЕКСАГРОЕНЕРДЖИ" арбітражної керуючої Сокол Тетяни Леонідівни про вжиття заходів до забезпечення вимог кредиторів задовольнити.
З метою збереження майна ТОВ "АЛЕКСАГРОЕНЕРДЖИ" (15200, м.Сновськ, Корюківського району, Чернігівської області, вул. Перемоги, 14; код 39180622) вжити наступні заходів забезпечення вимог кредиторів:
- заборонити керівнику ТОВ "АЛЕКСАГРОЕНЕРДЖИ" Якубіну Олександру Миколайовичу розпоряджатися майном, що належить ТОВ "АЛЕКСАГРОЕНЕРДЖИ" без письмового дозволу розпорядника майна ТОВ "АЛЕКСАГРОЕНЕРДЖИ" арбітражного керуючого Сокол Тетяни Леонідівни; 
- заборонити ТОВ "АЛЕКСАГРОЕНЕРДЖИ" та його посадовим особам без згоди розпорядника майна арбітражного керуючого Сокол Тетяни Леонідівни укладати договори чи інші правочини, передбачені ч.7 ст.44 Кодексу України з процедур банкрутства; 
- заборонити ТОВ "АЛЕКСАГРОЕНЕРДЖИ" та його посадовим особам без письмової згоди розпорядника майна ТОВ "АЛЕКСАГРОЕНЕРДЖИ" арбітражного керуючого Сокол Тетяни Леонідівни розпоряджатися грошовими коштами на банківських рахунках ТОВ "АЛЕКСАГРОЕНЕРДЖИ" до дня введення процедури санації і призначення керуючого санацією або до прийняття постанови про визнання боржника банкрутом, відкриття ліквідаційної процедури і призначення ліквідатора, або до закриття провадження у справі №927/4/26; 
- заборонити ТОВ "АЛЕКСАГРОЕНЕРДЖИ" та його посадовим особам без згоди розпорядника майна арбітражного керуючого Сокол Тетяни Леонідівни здійснювати погашення вимог поточних кредиторів ТОВ "АЛЕКСАГРОЕНЕРДЖИ".
Справу №927/4/26 повернути до господарського суду Чернігівської області. 
Постанова апеляційного господарського суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду у порядку та строк, передбачений ст. 288 ГПК України та ст. 9 Кодексу України з процедур банкрутства.
Повний текст постанови складений 06.07.2026р.

Головуючий суддя В.О. Пантелієнко 

Судді О.М. Остапенко

С.Р. Станік