Справа № 638/4961/26
Провадження № 2/638/6277/26
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 травня 2025 року Шевченківський районний суд м. Харкова у складі:
головуючого судді Семіряд І.В., 
за участю секретаря Дудка Є.М.,
за участю
представника позивача Кравцової С.М.,
відповідача ОСОБА_1 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Шевченківського районного суду міста Харкова цивільну справу за позовом Акціонерного товариства «Сенс банк» до ОСОБА_1 про стягнення трьох відсотків річних та інфляційних витрат,-
ВСТАНОВИВ:

12.03.2026 АТ «Сенс банк» звернулося до суду з зазначеним позовом. В обґрунтування позовних вимог зазначено, що на підставі виконавчого листа №2-1981/11 було стягнуто з відповідача заборгованість за кредитним договором у розмірі 104559,73 грн. На теперішній час рішення суду не виконано, здійснюється виконавче провадження. У результаті невиконання рішення суду та умов кредитного договору у відповідача виникла заборгованість на підставі ч. 2 ст. 625 ЦК України, яка складається з 3% річних – 15237,44 грн та інфляційних витрат – 45057,76 грн. У зв`язку з чим позивач просить задовольнити позов. Окрім того, позивачем заявлено вимоги про стягнення судового збору.
Протоколом автоматизовано розподілу судової справи між суддями від 12.03.2026 справу передано в провадження судді Семіряд І.В.
13.03.2026 ухвалою Шевченківського районного суду відкрито спрощене провадження у справі та призначено до розгляду. 
30.03.2026 відповідачем ОСОБА_1 подано відзив, в обгрунтування якого зазначено, що позивач просить стягнути кошти за період, що починається з 02.04.2017. Згідно зі ст. 257 ЦК України, загальна позовна давність становить 3 роки. На підставі Закону України № 4434-IX, зупинення перебігу позовної давності (запроваджене на час карантину та воєнного стану) було остаточно припинено, а перебіг строків позовної давності було відновлено з 04 вересня 2025 року. Враховуючи дату звернення Позивача до суду (березень 2026 року) та відновлення строків у вересні 2025 року, загальний строк іскової давності по нарахованих платежах за 2017 рік на сьогодні становить значно більше 36 місяців. На момент запровадження «карантинного» зупинення строків (12.03.2020) строк давності за вимогами 2017 року вже майже сплинув, а з моменту відновлення строків у 2025 році — остаточно закінчився. Прошу застосувати наслідки пропуску позовної давності до всіх вимог 2017 року. Даний підхід відповідає правовій позиції Великої Палати Верховного Суду у справі № 903/602/24 (постанова від 02.07.2025 р.) та практиці Шевченківського районного суду м. Харкова (справа № 640/1142/25 від 22.01.2026 р.), де суди відмовили банку у стягненні старих нарахувань через несвоєчасне звернення після відновлення строків. Згідно з Постановою ДВС від 09.10.2018 (ВП № 48262871), виконавчий документ було повернуто АТ «Укрсоцбанк» за його власною заявою. Банк добровільно відмовився від стягнення на 14 місяців. Згідно з ч. 4 ст. 613 ЦК України, боржник не несе відповідальності за прострочення, поки має місце прострочення кредитора. Правовий висновок щодо неможливості нарахування інфляційних та 3% річних у разі добровільного відкликання виконавчого листа стягувачем викладено у постанові Верховного Суду від 14.12.2021 у справі № 357/11153/19. Суд чітко зазначив, що період з моменту повернення листа за заявою стягувача до моменту його повторного пред`явлення є простроченням кредитора, що звільняє боржника від відповідальності за ст. 625 ЦК України. Дана позиція також підтверджена Харківським апеляційним судом у справі № 638/154/25 (березень 2026). 10.12.2019 до приватного виконавця Бабенка Д.А. було подано заяву про відкриття провадження від імені АТ «Укрсоцбанк». Дана заява є незаконною: Відсутність правоздатності: Ліцензію АТ «Укрсоцбанк» було відкликано НБУ ще 24.10.2019. Недійсність довіреності: Заява підписана Щербак Ольгою Анатоліївною на підставі довіреності № 02-03/638 від 13 серпня 2019 року. Оскільки АТ «Укрсоцбанк» припинив діяльність у жовтні 2019 року шляхом приєднання, то згідно зі ст. 248 ЦК України, дія вказаної довіреності припинилася в момент припинення юридичної особи. Таким чином, заяву від 10.12.2019 підписано неповноважною особою від імені неіснуючого банку. Дії Позивача щодо штучного затягування стягнення та використання недійсних довіреностей суперечать принципу добросовісності (ст. 3 ЦК України). Позивач намагається перекласти на відповідача фінансові ризики власної недбалості та організаційного хаосу, що супроводжував приєднання Укрсоцбанку до Альфа-Банку у 2019 році. Така стратегія «вичікування» суперечить принципу добросовісності та доктрині venire contra factum proprium (заборона суперечливої поведінки), закріпленій у практиці Великої Палати ВС (справа № 296/10217/15-ц). у зв`язку з чим позивач просив повністю відмовити АТ «Сенс Банк» у задоволенні позову, застосувати позовну давність до вимог за 2017-2018 рік, визнати нарахування за період з 09.10.2018 по 27.12.2019 безпідставними.
15.04.2026 представник позивача АТ «Сенс банк» Кравцовою С.М. подано відповідь на відзив, у якій вказано, що рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова по справі № 2-1981/11 від 05.09.2011 року позовну заяву банку задоволено, стягнуто з ОСОБА_1 заборгованість в розмірі 104559,73 грн. та судового збору по 1045,60 грн. та 120 грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи. Зазначене рішення суду набуло законної чинності 08.06.2015. На підстави вищезазначеного рішення суду Позивачем по справі було отримано виконавчий лист, який в подальшому було пред`явлено для примусового виконання. Станом на теперішній час на примусовому виконанні перебуває вищезазначений виконавчий лист, що підтверджується інформацією про виконавче провадження. Рішення суду на даний час не виконане, жодних доказів зворотного матеріали справи не містять. Позов у даній справі подано за період з квітня 2017 року по лютий 2022 року. Отже, позивач, подаючи позов обмежився останніми трьома роками, які передували подачі такого позову, а тому даний позов було пред`явлено в межах строку позовної давності. Сума заборгованості розрахована за період 02 квітня 2017 року по 23 лютого 2022 року, враховуючи наступне: Згідно із Законом України від 15 березня 2022 року № 2120-ІХ «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо дії норм на період дії воєнного стану» (далі - Закон № 2120-ІХ), що набрав чинності 17 березня 2022 року, Прикінцеві та перехідні положення ЦК України доповнено пунктом 18, за змістом якого в період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та в тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установлено, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем). Закон № 2120-ІХ виключив можливість нарахування сум за статтею 625ЦК України з 24 лютого 2022 року, однак не змінив положення пункту 12 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України в редакції Закону № 540-ІХ щодо продовження строку давності, зокрема за вимогами про стягнення інфляційних втрат і 3 % річних, нарахованих до 24 лютого 2022 року, на період дії карантину. Правомірність зазначеного періоду нарахування заборгованості за невиконання умов кредитного договору, передбаченої ст. 625 Цивільного кодексу України, відображено зокрема у Постанові Верховного суду від 25.09.2024 по справі № 206/2984/23, якою визначено : "Карантин на території України скасований з 30 червня 2023 року на підставі постанови Кабінету Міністрів України від 27 червня 2023 року № 651, тому позивач, звернувшись до суду в червні 2023 року, в частині вимог про стягнення 3 % річних та інфляційних втрат за період з 02 квітня 2017 року до 23 лютого 2022 року дотримався строків давності, які продовжувалися відповідно до Закону № 540-ІХ." Станом на 02.04.2017 року строк позовної давності у даній цивільній справі не сплив, отже, він на час звернення з позовною заявою є продовженим. матеріали справи містять достатні докази на підтвердження обставин, простроченого зобов`язання, яке встановлене рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова від 05.09.2011 року по справі № 2-1981/11 . Відповідач не надав свого розрахунку 3 % річних та інфляційних або доказів, які б давали суду підстави для встановлення іншого розміру заборгованості позичальника, тобто відповідачем не спростовано факт наявності та розміру заборгованості, порядок її нарахування, що є процесуальним обов`язком сторони у справі (статті 12,81 ЦПК України). Позовна давність позивачем не пропущена. Вказані вище обставини свідчать про обґрунтованість позовних вимог. Враховуючи вказані вище обставини, просила ухвалити рішення, яким вимоги позивача, що були заявлені в позові до відповідача задовольнити в повному обсязі.
Представник позивача у судове засідання підтримала позовні вимоги, просила задовольнити.
Відповідач, який брав участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції, заперечував проти позову, просив відмовити у його задоволенні.
Суд, вислухавши представника позивача, відповідача, дослідивши матеріали справи, приходить до наступного.
Згідно ст. 12 ч. 3 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. 
Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше, як за зверненням особо, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.
Статтею 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами і іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. 
Таким чином, обов`язок доказування покладається на сторони, що є одним із принципів змагальності сторін. Суд не може збирати докази за власною ініціативою.
Судом встановлено, що 21.02.2006 між АКБ «Укрсоцбанк» та ОСОБА_1 укладено договір кредиту №833/33-27/33/6-021, на підставі якого кредитор надав позичальнику у тимчасове користування на умовах забезпеченості, повернення, строковості, платності та цільового характеру використання грошові кошти у сумі 13592,00 долари США, зі сплатою 12,5% річних.
Рішенням №5/2019 АТ «Укрсоцбанк» від 15.10.2019, було припинено Акціонерне Товариство «Укрсоцбанк» шляхом приєднання до Акціонерного Товариства «Альфа- банк» де в п.п.1.2. визначено, що правонаступником щодо всього майна, прав та обов`язків АТ «Укрсоцбанк», виникає у Акціонерного Товариста «Альфа-Банк» з 15 жовтня 2019 року.
12.08.2022 позачерговими Загальними зборами акціонерів АТ «Альфа Банк» було прийнято рішення про зміну найменування банку з Акціонерного товариства «Альфа-Банк» на Акціонерне товариство «Сенс Банк», а також про внесення змін до Статуту Акціонерного товариства «Альфа-Банк» шляхом затвердження його в новій редакції. 30.11.2022 були внесені зміни до відомостей про юридичну особу, які містяться в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, а саме - змінено найменування банку з Акціонерного товариства «Альфа-Банк» на Акціонерне товариство «Сенс Банк».
Як зазначає позивач ОСОБА_1 не виконував умови договору у зв`язку з чим банк звернувся до суду за захистом своїх прав та рішенням суду з ОСОБА_1 на користь АКБ «Укрсоцбанк» стягнуто 104599,73 грн заборгованості. 
10.06.2015 Дзержинським районним судом м. Харкова видано виконавчий лист №2-1981/11 про стягнення з ОСОБА_1 на корить АТ «Укрсоцбанк», зокрема, заборгованості за кредитним договором у розмірі 104559,73 грн.
На теперішній час здійснюється виконавче провадження №60941121 щодо виконання виконавчого листа №2-1981/11, що підтверджується постановою про відкриття виконавчого провадження від 27.12.2019 та інформацією про виконавче провадження, сформованою 15.04.2026 та наданою позивачем. 
Банком надано розрахунок трьох відсотків річних та інфляційних витрат за період з 02.04.2017 по 23.02.2022. 
Відповідно до ч.ч. 1,2 ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послуги, сплатити гроші тощо) або утриматись від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.
Згідно приписів ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.
Частина 2,5 статті 11 ЦК України передбачає, що підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є не лише договори й інші правочини, а й завдання майнової (матеріальної) і моральної шкоди іншій особі та інші юридичні факти а також рішення суду.
Отже, завдання майнової (матеріальної) і моральної шкоди породжує зобов`язання між особою, яка таку шкоду завдала, та потерпілою особою. Залежно від змісту такого зобов`язання воно може бути грошовим або негрошовим.
Згідно з частиною другою статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Стаття 625 ЦК України розміщена у розділі І «Загальні положення про зобов`язання» книги 5 ЦК України. Відтак, приписи розділу І книги 5 ЦК України поширюються як на договірні зобов`язання (підрозділ 1 розділу III книги 5 ЦК України), так і на недоговірні (деліктні) зобов`язання (підрозділ 2 розділу III книги 5 ЦК України).
Таким чином, у статті 625 ЦК України визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення (договір чи делікт). Тобто, приписи цієї статті поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань.
Згідно з ч. 2 ст. 625 ЦК України у разі порушення грошового зобов`язання боржник, який прострочив його виконання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Передбачене частиною другою статті 625 ЦК України нарахування трьох процентів річних має компенсаційний, а не штрафний характер, оскільки виступає способом захисту майнового права та інтересу, який полягає в отриманні компенсації від боржника. Такі висновки містяться, зокрема, у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 січня 2019 року у справі № 373/2054/16 (провадження № 14-446цс18).
У статті 625 ЦК України визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення (договір чи делікт). Тобто приписи цієї статті поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань. Такий висновок зробила Велика Палата Верховного Суду у постанові від 16 травня 2018 року у справі № 686/21962/15-ц (провадження № 14-16цс18).
За загальним правилом судове рішення забезпечує примусове виконання зобов`язання, яке виникло з підстав, що існували до його ухвалення, але не породжує такого зобов`язання, крім випадків, коли положення норм чинного законодавства передбачають виникнення зобов`язання саме з набранням законної сили рішенням суду.
Чинне законодавство виходять з того, що втрати внаслідок інфляційних процесів за своєю правовою природою не тотожні неустойці (штрафу, пені), їх потрібно розцінювати як суму знецінення грошових коштів за прострочення грошового зобов`язання за певний період, і вони є невід`ємною складовою основного боргу. При цьому індекс інфляції враховується при простроченні виконання грошового зобов`язання у всіх випадках і кредитор має право на збереження реальної величини не отриманих своєчасно грошей.
За змістом статей 524, 533-535 і 625 ЦК України грошовим є зобов`язання, виражене у грошових одиницях (національній валюті України чи у грошовому еквіваленті зобов`язання, вираженого в іноземній валюті), що передбачає обов`язок боржника сплатити гроші на користь кредитора, який має право вимагати від боржника виконання цього обов`язку. Тобто, грошовим є будь-яке зобов`язання, в якому праву кредитора вимагати від боржника сплати коштів кореспондує обов`язок боржника з такої сплати. Ці висновки узгоджуються з позицією Великої Палати Верховного Суду, висловленою у постанові від 11 квітня 2018 року у справі № 758/1303/15-ц.
Згідно приписів ч. 2 ст. 625 ЦК, сума боргу з урахуванням індексу інфляції має розраховуватися на підставі індексу інфляції за кожний місяць (рік) прострочення, незалежно від того, чи був у певний період індекс інфляції менший одиниці (тобто мала місце не інфляція, а дефляція). При застосуванні індексу інфляції, розрахунок проводиться на кожну дату місяця, а в середньому на місяць шляхом множення суми заборгованості на момент її виникнення на сукупний індекс інфляції за період прострочення платежу.
З наданого розрахунку вбачається, що три відсотки річних становлять 15237,44 грн, інфляційні витрати – 45057,76 грн. При цьому, з цього ж розрахунку вбачається, що три відсотки річних нараховані позивачем у період з 02.04.2017 по 01.06.2020 на суму заборгованості 104 559,73 грн, а з 01.07.2020 по 01.02.2022 нарахування здійснено на суму 101 963,88 грн, оскільки у червні 2020 року відповідачем було здійснено сплату 2595,85 грн. При нарахуванні інфляційних витрат позивачем також враховано, що відповідачем було здійснено плату у сумі 2595,85 грн, окрім того, нарахування інфляційних витрат позивачем не здійснювалося, коли індекс інфляції становив нижче 100%.
Щодо посилань відповідача на ті обставини, що банк добровільно відмовився від стягнення заборгованості.
З наданої відповідачем постанови державного виконавця Шевченківського ВДВС ГТУЮ від 09.10.2018 вбачається, що виконавчий лист №2-1981/11 повернуто стягувачу, у зв`язку з тим, що надійшла заява про повернення виконавчого документа. 
З аналізу глави 50 ЦК України, яка врегульовує питання припинення зобов`язання, слідує, що чинне законодавство не пов`язує припинення зобов`язання з наявністю судового рішення чи відкриттям виконавчого провадження з його примусового виконання, а наявність судових актів про стягнення заборгованості не припиняє грошових зобов`язань боржника та не позбавляє кредитора права на отримання передбачених частиною другою статті 625 ЦК України сум. Вирішення судом спору про стягнення грошових коштів за договором не змінює природи зобов`язання та підстав виникнення відповідного боргу. Схожих висновків дійшла Велика Палата Верховного Суду у пункті 64 постанови від 04 червня 2019 року у справі № 916/190/18 (провадження 12-302гс18).
У випадку порушення учасником правовідносин умов правочину внаслідок невиконання взятих на себе обов`язків інша сторона має можливість захистити свої права (зокрема, у судовому порядку), а регулятивні правовідносини трансформуються в охоронні, тобто такі, що захищені судовим рішенням.
Отже, не дивлячись на те, що стягувачем було відкликано виконавчий лист зобов`язання ОСОБА_1 не припинилося. 
Також, з наданої як позивачем та і відповідачем постанови про відкриття виконавчого провадження вбачається, що АТ «Укрсоцбанк» повторно звернувся до органу виконавчої служби з заявою про відкриття виконавчого провадження на підставі виконавчого листа №2-1981/11. Постановою приватного виконавця виконавчого округу Харківської області від 27.12.2019 було відкрито виконавче провадження №60941121 з виконання рішення суду №2-1981/11, яким з ОСОБА_1 стягнуто 104559,73 грн. Виконавче провадження виконується до теперішнього часу. 
Виконання судового рішення є завершальною стадією судового провадження. Конституційний Суд України у своєму Рішенні від 13 грудня 2012 року у справі № 18-рп/2012 зазначив, що виконання судового рішення є невідокремним складником права кожного на судовий захист і охоплює визначений у законі комплекс дій, спрямованих на захист і поновлення порушених прав, свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави (абзац третій пункту 2 мотивувальної частини).
За правилами п. 2 ч. 4 ст. 4 ЗУ «Про виконавче провадження» - виконавчий документ повертається стягувачу органом державної виконавчої служби, приватним виконавцем без прийняття до виконання протягом трьох робочих днів з дня його пред`явлення, якщо пропущено встановлений законом строк пред`явлення виконавчого документа до виконання.
Оскільки виконавчий документ не було повернуто стягувачу органом виконавчої служби, після його пред`явлення 27.12.2019, а відкрито виконавче провадження, строк його пред`явлення до виконання не сплив.
Більш того, матеріали справи не містять, а відповідачем не надано доказів того, що ним оскажувалися дії приватного виконавця щодо відкриття виконавчого провадження.
Отже, можливість виконання рішення №2-1981/11 не була втрачена для стягувача на момент повторного пред`явлення виконавчого листа до виконання і як наслідок не вичерпана можливість застосовування правила частини другої статті 625 ЦК України.
Суд не погоджується з доводами відповідача про те, що дії позивача недобросовісні, оскільки нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов`язання та є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання і способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації від боржника за неналежне виконання зобов`язання. 
Щодо посилання відповідача на ті обставини, що приватним виконавцем було прийнято заяву про відкриття виконавчого провадження незаконно, суд зазначає, що рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом (ч. 1 ст. 74 ЗУ «Про виконавче провадження»). Разом з тим, доказі в того, що ОСОБА_1 були оскаржені дії приватного виконавця стосовно незаконного прийняття (на думку відповідача) заяви про відкриття виконавчого провадження, матеріали справи не містять, а відповідачем не надано. 
Окрім того, право кредитора на звернення до суду із позовом на підставі статті 625 ЦК України і стягнення з боржника трьох процентів річних та інфляційних витрат за весь період прострочення виконання рішення суду не залежить від діяльності органів державної виконавчої служби з цього приводу. Така правова позиція зазначена Верховним Судом у постанові від 4 грудня 2019 року справі № 601/2120/17.
Щодо заяви відповідача ОСОБА_1 про застосування строків позовної давності.
За змістом статей 256-258 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Для окремих видів вимог законом може встановлюватися спеціальна позовна давність: скорочена або більш тривала порівняно із загальною позовною давністю. Позовна давність в один рік застосовується, зокрема до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).
До правових наслідків порушення грошового зобов`язання, передбачених у статті 625 ЦК України, застосовується загальна позовна давність тривалістю у три роки (стаття 257 цього Кодексу).
Відповідно до статті 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.
За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила; за зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (частини перша та п`ята статті 261 ЦК України).
Згідно з частиною четвертою статті 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові.
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 08 листопада 2019 року у справі № 127/15672/16 (провадження № 14-254цс19) дійшла висновку, що невиконання боржником грошового зобов`язання є триваючим правопорушенням, у зв`язку з чим право на позов про стягнення коштів на підставі статті 625 ЦК України виникає у кредитора з моменту порушення грошового зобов`язання і до моменту його усунення, однак обмежується останніми трьома роками, що передували поданню такого позову.
Таким чином, з огляду на наведені правові висновки право позивача на звернення до суду з позовом про стягнення трьох процентів річних мало б обмежуватися останніми трьома роками, що передували поданню такого позову.
Водночас, постановою Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 року № 211 «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» з 12 березня 2020 року на всій території України було встановлено карантин.
Законом № 540-IX розділ «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України доповнено пунктом 12, відповідно до якого під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину. Цей Закон набрав чинності 02 квітня 2020 року.
Отже, початок продовження строку для звернення до суду потрібно пов`язувати саме з моментом набрання чинності 02 квітня 2020 року Законом № 540-IX.
Подібний правовий висновок висловила Велика Палата Верховного Суду у постанові від 06 вересня 2023 року у справі № 910/18489/20 (провадження № 12-46гс22).
Строк дії карантину неодноразово продовжувався, а відмінений він був з 24 години 00 хвилин 30 червня 2023 року відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 27 червня 2023 року № 651 «Про відміну на всій території України карантину, встановленого з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2».
Отже, під час дії карантину позовна давність була продовжена з 02 квітня 2020 року до 30 червня 2023 року.
Поряд із цим Указом Президента України від 24 лютого 2022 року № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні» було введено воєнний стан в Україні із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України. Надалі строк дії воєнного стану в Україні неодноразово продовжувався Указами Президента України, цей стан триває до теперішнього часу.
Законом України від 15 березня 2022 року № 2120-ІХ «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо дії норм на період дії воєнного стану» (далі - Закон № 2120-ІХ) розділ «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України доповнено пунктом 19, згідно з яким у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану строки, визначені статтями 257-259, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк його дії. Закон № 2102-IX набрав чинності 17 березня 2022 року.
Надалі Законом України від 08 листопада 2023 року № 3450-ІХ «Про внесення змін до Цивільного кодексу України щодо вдосконалення порядку відкриття та оформлення спадщини» (далі - Закон № 3450-ІХ) пункт 19 розділу «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України викладено в новій редакції, відповідно до якої у період дії воєнного стану в Україні, введеного Указом Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24 лютого 2022 року № 64/2022, затвердженим Законом України від 24 лютого 2022 року № 2102-IX «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні», перебіг позовної давності, визначений цим Кодексом, зупиняється на строк дії такого стану. Закон № 3450-ІХ набрав чинності 30 січня 2024 року.
Таким чином, в умовах дії воєнного стану строк звернення до суду (позовна давність) було продовжено від початку воєнного стану до 29 січня 2024 року, а після 30 січня 2024 року перебіг такого строку зупинився.
Отже, у разі якщо позовна давність не спливла станом на 02 квітня 2020 року, то цей строк звернення до суду спочатку було продовжено (до 30 червня 2023 року - на строк дії карантину, а надалі до 29 січня 2024 року - на строк дії воєнного стану), а з 30 січня 2024 року перебіг строку звернення до суду зупинився.
Отже, оскільки у цій справі станом на 02 квітня 2020 року позовна давність не спливла, перебіг такого строку підлягав продовженню на строк дії карантину, а згодом - на строк дії воєнного стану.
За таких обставин звернення до суду з позовними вимогами про стягнення трьох процентів річних, нарахованих за період з 02 квітня 2017 року до 23 лютого 2022 року, тобто без обмеження останніми трьома роками, що передували поданню позову, є обґрунтованим.
З огляду на викладене суд дійшов висновку про задоволення позову.
Відповідно до ст. 141 ЦПК України судові витрати покладаються на відповідача пропорційно до задоволених вимог.
На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 7, 11, 12, 13, 19, 81, 133, 141, 158, 175, 263, 264, 265 ЦПК України, ст. ст. 5, 11, 20, 22, 256, 261, 266, 267, 509, 524, 526, 533-535, 614, 623, 625 ЦК України, суд,- 
ВИРІШИВ:

Позов Акціонерного товариства «Сенс банк» до ОСОБА_1 про стягнення трьох відсотків річних та інфляційних витрат– задовольнити.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства «Сенс банк» три відсотки річних – 15237,44 грн, інфляційні витрати – 45057,76 грн, судовий збір – 2662,40 грн, а всього 62 957 (шістдесят дві тисячі дев`ятсот п`ятдесят сім) грн 60 коп.
До визначення Положенням про Єдину судову інформаційно-телекомунікаційну систему та/або положеннями, що визначають порядок функціонування її окремих підсистем (модулів) рішення може бути оскаржено шляхом подачі апеляційної скарги до або через Харківський апеляційний суд протягом тридцяти днів з дня його проголошення. 
Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного тексту рішення.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Сторони:
Позивач – АТ «Сенс Банк», ЄДРПОУ 23494714, м. Київ, вул. Велика Васильківська, 100.
Відповідач - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстрований АДРЕСА_1 .

Суддя: І.В. Семіряд