Номер провадження 2/754/8911/26
Справа №754/7316/26
РІШЕННЯ 
Іменем України

09 червня 2026 року суддя Деснянського районного суду м. Києва Панченко О.М., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 (масажист КНП "КДЦ" Деснянського району) КНП "Консультативно-діагностичний центр" Деснянського району м.Києва, КНП "Київської міської клінічної лікарні швидкої медичної допомоги" (КМКЛ ШМД) про відшкодування майнової та моральної шкоди, завданої ушкодженням здоров`я,-

ВСТАНОВИВ:

У квітні 2026 року позивач ОСОБА_1 звернулася до суду із позовом до ОСОБА_2 (масажист КНП "КДЦ" Деснянського району) КНП "Консультативно-діагностичний центр" Деснянського району м.Києва, КНП "Київської міської клінічної лікарні швидкої медичної допомоги" (КМКЛ ШМД) про відшкодування майнової та моральної шкоди, завданої ушкодженням здоров`я.
Позовні вимоги обґрунтовує тим, що 19.01.2026 року Позивач звернулася до Відповідача 1 за послугою масажу, яка позиціонувалася, як безкоштовна. Під час сеансу Відповідач 1 діяв надмірно агресивно, ігноруючи її скарги на біль, що призвело до глибокого механічного пошкодження шкіри та м?яких тканин спини. Після нанесення травми Відповідач 1 здійснював психологічний тиск, цим вимагаючи грошову оплату. Через місяць після інциденту біль не зник, а на місці травми зберігалася гематома та запечена кров. Це змусило її звернутися до лікарів. У КМКЛ ШМД (Відповідач 2) лікарі, зокрема ОСОБА_3 , демонстративно ігнорували травму та надали довідку №1599 лише після виклику поліції за номером 102». У довідці було вказано про відсутність патологій, що спростовується висновком дерматовенеролога ОСОБА_4 , яка встановила діагноз та провела хірургічну маніпуляцію - кюретаж ураженої ділянки шкіри (код 30195-00). Завдана Позивачу моральна шкода полягає у такому: Фізичні страждання: Постійний біль протягом понад 30 днів, необхідність хірургічного втручання (кюретажу) та тривалий період загоєння; Психологічний стрес: Викликаний агресивною поведінкою масажиста, вимаганням коштів та цинічною бездіяльністю лікарів КМКЛ ШМД, які ігнорували сліди травми; Приниження гідності: Необхідність викликати поліцію для отримання елементарної медичної документації; Ускладнення життя: Неможливість отримати страхову виплату від СК «ТАС» через некоректно встановлені лікарями діагнози. Все зазначене вище, порушення Відповідачами цивільних прав Позивачки змушує останню звернутися до суду з цим позовом з наступними вимогами:? Стягнути з ОСОБА_2 на її користь майнову шкоду (витрати на лікування) із збережених чеків, у розмірі суми 216,89 грн. (двісті шістнадцять гривень 89 копійок) та моральну шкоду у розмірі 50 000,00 грн. (п`ятдесят тисяч гривень 00 копійок).?Стягнути з Відповідача 2 (КМКЛ ШМД) моральну шкоду за неналежне надання медичної допомоги та фальсифікацію даних у розмірі 20000,00 грн. (двадцять тисяч гривень, 00 копійок).?Призначити судово-медичну експертизу для встановлення ступеня ?тяжкості тілесних ушкоджень.
Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 23.04.2026 року справу передано головуючій-судді Панченко О.М.
Ухвалою Деснянського районного суду м.Києва від 27.04.2026 року позовну заяву залишено без руху та надано позивачу термін для усунення недоліків.
29.04.2026 року від ОСОБА_1 на електронну адресу суду надійшла уточнена позовна заява.
Ухвалою Деснянського районного суду м.Києва від 30.04.2026 року відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без виклику (повідомлення) сторін.
15.05.2026 від представника відповідача-1 до суду надійшло клопотання про долучення належним чином засвідчених документів, а саме: пояснення ОСОБА_2 від 11.05.2026 року; госпрозрахунковий звіт по процедурам каб.№32 відділення відновного лікування та реабілітації; виписка по проведеним процедурам; тарифи на платні послуги, які надає КНП «Консультативно-діагностичний центр» Деснянського району м.Києва.
19.05.2026 року через засоби поштового зв`язку «Укрпошта» від представника відповідача 1 до суду надійшов відзив на позовну заяву в якому просив відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі, позовні вимоги визнати необґрунтованими та такими, що не підтверджені належним чином. 
26.05.2026 від позивачки до суду надійшло клопотання про долучення електронних доказів до матеріалів справи.(78)
27.05.2026 від представника відповідача-2 до суду надійшов відзив на позовну заяву у якому просив відмовити у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 у повному обсязі. (86)
04.06.2026 від позивачки ОСОБА_1 до суду надійшла відповідь на відзив в якій просила задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.
Розгляд справи проведено у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін, у відповідності із ч. 5 ст. 279 ЦПК України, за наявними у справі матеріалами.
Зважаючи на те, що справа розглядається за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.
Суд, дослідивши докази по справі, дійшов до наступних висновків.
Згідно ст. 4ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.
Статтею 12 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.
Відповідно до положень ст.ст.55,124 Конституції України кожна особа має право в порядку, встановленому ЦПК України, звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
Судом встановлено, 16.01.2026 року ОСОБА_1 звернулась до госпрозрахункового фізіотерапевтичного кабінету КНП «КДЦ» з метою запису на курс масажу спини, що підтверджується поясненнями наданими братом медичним з масажу госпрозрахункового фізіотерапевтичного кабінету КНП «КДЦ» ОСОБА_2 . 
Позивач була записана на курс із 10 процедур масажу, які проводились із 19.01.2026 року.
Згідно виписки госпрозрахункового звіту по процедурам каб.№352 відділення відновного лікування та реабілітації вбачається, що позивачці ОСОБА_1 було здійснено процедуру масажу 19.01.2026, 20.01.2026, 21.01.2026, 22.01.2026, 23.01.2026, 26.01.2026, 27.01.2026, 28.01.2026, 29.01.2026 та 30.01.2026, а загалом десять процедур.
Послуги масажу у КНП «КДЦ» надаються на господарсько-розрахунковій основі та є платними, що підтверджується тарифами на платні послуги, які надає КНП «КДЦ» Деснянського району м.Києва затвердженими наказом КНП «КДЦ» Деснянського району м.Києва від 30.03.2021 №95 «про затвердження та введення в дію переліку найменувань та кодів платних медичних послуг» (у редакції наказу КНП «КДЦ» Деснянського району м.Києва від 17.04.2026 №103).
Під час проходження процедур Позивачу неодноразово повідомлялось про необхідність здійснення оплати за надані послуги, однак позивачка пояснювала, що здійснить оплату пізніше або під час наступного візиту.
Після завершення курсу процедур оплата за надані послуги здійснена не була, що підтверджується поясненнями брата медичного з масажу госпрозрахункового фізіотерапевтичного кабінету КНП «КДЦ» ОСОБА_2 від 11.05.2026 року.
Так, згідно з оглядом лікаря-дерматовенеролога від 02.03.2026 року Позивачу встановлено діагноз: «дерматит неточнений».
У подальшому, відповідно до огляду від 06.03.2026 року Позивачу встановлено діагноз: «ксероз шкіри (основний)», дерматит, не уточнений, загальний стан: задовільний, колір шкіри: звичайного забарвлення, вторинні елементи висипу: лущення, локалізація шкірного висипу; спина, колір елементів висипів: світло коричневі. 
Проведено кюретаж ураженої ділянки шкіри (30195-00), одне ураження (процедура) 06.03.2026.
Крім того, довідкою КМКЛ ШМД від 10.03.2026 року встановлено: «даних за гостру хірургічну патологію не виявлено». Позивачці була надана консультація та видана довідка №1599 від 10.03.2026.
Згідно відповіді заступника начальника Деснянського УП ГУ НП у м.Києва Михайла Ніконова на заяву ОСОБА_1 від 16.03.2026 року повідомлено, що під час проведення перевірки ознак кримінального правопорушення виявлено не було, а факти викладені у звернення не знайшли свого об`єктивного підтвердження.
Згідно повідомлення на звернення ОСОБА_1 АТ «СК «ТАС» надало відповідь, що Страховик не визнає вищенаведену подію як страховий ризик «Травматизм внаслідок НВ», відповідно, немає підстав для здійснення страхової виплати.
Мотиви, з яких суд дійшов висновків та закон, яким керувався суд.
Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Згідно із статтею 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Статтею 15 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
Отже, стаття 15 ЦК України визначає об`єктом захисту порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес. Порушення права пов`язане з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. При оспорюванні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, викликана поведінкою іншої особи.
Кожний громадянин України має право на охорону здоров`я, що передбачає, зокрема, кваліфіковану медичну та реабілітаційну допомогу, включаючи вільний вибір лікаря та фахівця з реабілітації, вибір методів лікування та реабілітації відповідно до рекомендацій лікаря та фахівця з реабілітації, вибір закладу охорони здоров`я; достовірну та своєчасну інформацію про стан свого здоров`я і здоров`я населення, включаючи існуючі і можливі фактори ризику та їх ступінь (стаття 6 Закону України «Основи законодавства України про охорону здоров`я»).
Відповідно до частин першої, п`ятої, шостої статті 8 Закону України «Про основи законодавства України про охорону здоров`я» держава визнає право кожного громадянина України на охорону здоров`я і забезпечує його захист. У разі порушення законних прав і інтересів громадян у сфері охорони здоров`я відповідні державні, громадські або інші органи, підприємства, установи та організації, їх посадові особи і громадяни зобов`язані вжити заходів щодо поновлення порушених прав, захисту законних інтересів та відшкодування заподіяної шкоди. Судовий захист права на охорону здоров`я здійснюється у порядку, встановленому законодавством.
Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (частина перша статті 16 ЦК України).
Відповідно до частин першої-другої статті 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.
Отже, для настання відповідальності за завдання шкоди ушкодженням здоров`я необхідна наявність таких умов: протиправна поведінка особи, яка завдала шкоду, наявність шкоди, причинно-наслідковий зв`язок між протиправною поведінкою та шкодою, наявність вини.
Моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другої цієї статті (частина 1 статті 1167 ЦК України).
Аналіз норм ЦК України щодо відшкодування шкоди з урахуванням визначених цивільно-процесуальним законодавством принципів змагальності і диспозитивності цивільного судочинства дає підстави для висновку, що законодавством не покладається на позивача обов`язок доказування вини відповідача у заподіянні шкоди, діє презумпція вини, тобто відсутність вини у завданні шкоди повинен доводити сам завдавач шкоди. Якщо під час розгляду справи зазначена презумпція не спростована, то вона є юридичною підставою для висновку про наявність вини заподіювача шкоди.
Разом з тим, потерпілий має довести належними доказами факт завдання шкоди за участю відповідача, розмір завданої шкоди, а також факт того, що відповідач є заподіювачем шкоди.
Вказані висновки викладені у постанові Верховного Суду від 25.11.2019 у справі №264/7310/15-ц.
Звертаючись до суду із вказаним позовом, позивач просить суд стягнути з Відповідача -1 КНП «Консультативно-діагностичний центр» Деснянського району м.Києва ( масажиста КНП «КДЦ» Деснянського району м.Києіва) ОСОБА_2 матеріальну шкоду у розмірі - 216,89 грн. та моральну шкоду у розмірі 50 000,00 грн., а аткож стягнути з Відповідача КНП «Київська міська клінічна лікарня швидкої медичної допомоги» моральну шкоду за неналежне надання медичної допомоги та фальсифікацію даних у розмірі 20 000,00 грн.
Суд звертає увагу, що відповідальність у сфері охорони здоров`я настає при порушенні медиками виконання своїх професійних обов`язків, унаслідок чого було заподіяно шкоду здоров`ю пацієнта.
Умови настання цивільно-правової відповідальності у сфері медичної діяльності полягають у доведенні ініціатором судового спору протиправної поведінки (дія чи бездіяльність) медичного персоналу; заподіяння шкоди пацієнту (позивачу); причинний зв`язок між протиправністю та настанням шкідливих наслідків та вини заподіювача шкоди.
Причинний зв`язок між протиправністю діяння та настанням шкідливих наслідків, як третя умова настання цивільно-правової відповідальності у сфері медичної діяльності, полягає у встановленні реального зв`язку між діями лікаря і настанням негативних наслідків, при цьому, саме для встановлення причинного зв`язку і проводиться судово-медична експертиза.
Однак, в даному випадку необхідно окремо зазначити, що відповідно до частини сьомої статті 81 ЦПК України суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору з власної ініціативи, а стороною позивача не було всупереч статті 43 ЦПК України у взаємозв`язку із положеннями статті 78 ЦПК України, заявлено обгрунтованого клопотання про призначення відповідної експертизи. Суд зазначає, що за відсутності належним чином обґрунтованого клопотання (щодо предмету, об`єктів дослідження та питань) у його задоволенні необхідно відмовити, а справа розглянута на підставі інших доказів. Так позивачка у справі не визначила коло питань, які необхідно поставити на вирішення експертів, не зазначила які саме обставини чи факти вона хоче довести за допомогою експерта та чи є у справі документи, речі або матеріали, які експерт має дослідити.
Крім того, відповідно до Порядку контролю якості медичної допомоги, який затверджений наказом Міністерства охорони здоров`я України від 28.09.2012 № 752, контроль якості наданої медичної допомоги проводиться у випадках смерті пацієнтів, первинного виходу на інвалідність осіб працездатного віку, розбіжності встановлених діагнозів, недотримання закладами охорони здоров`я стандартів медичної допомоги (медичних стандартів), клінічних протоколів, табелів матеріально-технічного оснащення, а також у випадках, що супроводжуються скаргами пацієнтів та/або близьких осіб, які доглядають за пацієнтами, шляхом клініко-експертної оцінки якості та обсягів медичної допомоги.
Клініко-експертна оцінка якості та обсягів медичної допомоги здійснюється шляхом експертизи клінічних питань діагностики, лікування та реабілітації медичними радами закладів охорони здоров`я, клініко-експертними комісіями Міністерства охорони здоров`я України та/або управлінь охорони здоров`я протягом 30 днів з дня надходження відповідного звернення або з ініціативи Міністерства охорони здоров`я України, про що складається висновок за результатами клініко-експертної оцінки за формою, наведеною в додатку до цього Порядку.
Відповідно до Положення про клініко-експертну комісію Міністерства охорони здоров`я Автономної Республіки Крим, структурних підрозділів з питань охорони здоров`я обласних, Київської та Севастопольської міських державних адміністрацій, яке затверджене наказом Міністерства охорони здоров`я України від 06.08.2013 № 693 «Про організацію клініко-експертної оцінки якості медичної допомоги» клініко-експертна комісія створюється Міністерством охорони здоров`я Автономної Республіки Крим, структурними підрозділами з питань охорони здоров`я обласних, Київської та Севастопольської міських державних адміністрацій для колегіального розгляду клініко-експертних питань діагностики, лікування та реабілітації в закладах охорони здоров`я незалежно від форми власності та підпорядкування та у фізичних осіб - підприємців, що провадять господарську діяльність з медичної практики щодо надання медичної допомоги та медичних послуг.
Клініко-експертна комісія проводить клініко-експертну оцінку якості та обсягів медичної допомоги та медичних послуг шляхом експертизи клінічних питань діагностики, лікування та реабілітації, наявності відповідної кваліфікації спеціалістів за напрямком надання медичної допомоги та медичних послуг.
Згідно статті 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.
Таким чином, оскільки матеріали справи не містять відповідного висновку експерта, суд позбавлений об`єктивної можливості встановити чи мало місце неналежне надання відповідачами медичних послуг.
При цьому, суд критично оцінює надані стороною позивача фотозображення «фото фіксації травми (запечена кров)», які самі по собі не підтверджують факту заподіяння тілесних ушкоджень саме під час проходження процедур масажу у КНП «КДЦ» Деснянського району м. Києва. Вказані фотоматеріали не містять об?єктивних даних щодо причин, часу та механізму виникнення змін шкіри, а надані Позивачем медичні документи не встановлюють причинного зв?язку між проходженням процедур масажу та встановленими дерматологічними діагнозами.
Оскільки для їх належної оцінки необхідні спеціальні знання та проведення судової медичної експертизи, адже самі по собі ці докази не є належними і допустимими і не підтверджують неякісне надання медичних послуг відповідачами.
Суд вбачає, що претензії позивача до наданих відповідачами медичних послуг полягають у суб`єктивній оцінці ОСОБА_1 результату проведеної процедури масажу.
Водночас жодних доказів погіршення здоров`я позивача, нанесення ушкоджень чи завдання іншої матеріальної шкоди матеріали справи не містять.
Окрім того, у вимогах Позивача відсутній належний причинно-наслідковий зв`язок між проходженням Позивачем курсу масажу у КНП «КДЦ» Деснянського району м. Києва та її подальшими зверненями до медичних установ.
Курс масажу проводився у період з 19.01.2026 по 30.01.2026 року, при цьому протягом проходження процедур Позивач не висловлювала скарг на стан здоров`я, не повідомляла про будь-які тілесні ушкодження та не зверталась за невідкладною медичною допомогою. Вперше звернення Позивача до інших медичних закладів відбулося лише 02.03.2026 року, тобто більш ніж через місяць після завершення курсу процедур масажу. При цьому надані Позивачем медичні документи містять різні між собою дерматологічні діагнози, які самі по собі не підтверджують факту механічного травмування під час проведення масажу.
Крім того, за результатами розгляду звернень Позивачки:
- правоохоронними органами не встановлено ознак правопорушення;
- КМКЛ «ШМД» не виявлено даних за гостру хірургічну патологію;
- страховою компанією відмовлено у здійсненні страхової виплати у зв?язку з відсутністю страхового випадку.
Враховуючи вищенаведене, правові підстави для задоволення позовних вимог про стягнення з відповідача-1 матеріальної шкоди - відсутні.
Відповідно до частини першої статті 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.
Пунктом 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України №4 від 31.03.1995 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» визначено, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.
За положеннями, передбаченими статтею 1168 ЦК України, моральна шкода, завдана каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, може бути відшкодована одноразово або шляхом здійснення щомісячних платежів.
Отже, при вирішенні спорів про відшкодування шкоди за статтями 1168, 1166, 1167 ЦК України доказуванню підлягає: факт спричинення шкоди, протиправність дій заподіювача шкоди і його вина, причинний зв`язок між протиправною дією та негативними наслідками.
Відсутність хоча б одного з таких елементів виключає відповідальність за заподіяння шкоди. Деліктна відповідальність за загальним правилом настає лише за наявності вини заподіювача шкоди.
В деліктних правовідносинах саме на позивача покладається обов`язок довести наявність шкоди та її розмір, протиправність поведінки заподіювача шкоди та причинний зв`язок такої поведінки із заподіяною шкодою.
Разом з цим, ОСОБА_1 не довела жодними належними доказами сам факт заподіяння їй моральної шкоди та не обґрунтувала її розмір, який просила стягнути на свою користь, крім того, вказана позовна вимога певною мірою є похідною від вимоги про стягнення матеріальної шкоди, в задоволенні якої вже відмовлено, а тому правові підстави для стягнення моральної шкоди також відсутні.
У відповідності до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи («Проніна проти України», № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18.07.2006).
У зв`язку з чим суд надав обґрунтування рішення саме за конкретними обставинами справи та аргументами сторін, які мають правове значення для вирішення спору, при цьому інші доводи сторін, викладені в їх заявах по суті, не впливають на вищевказані висновки суду.
Таким чином, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог, з огляду на предмет та підстави позову, дослідивши всебічно, повно, безпосередньо та об`єктивно наявні у справі докази, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв`язок у сукупності, з`ясувавши усі обставини справи, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог і заперечень, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позову повністю.
Керуючись статтями: 12, 13, 76, 77, 78, 81, 247, 259, 261, 265, 273, 279, 354 ЦПК України, суд,
ВИРІШИВ:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 (масажист КНП "КДЦ" Деснянського району) КНП "Консультативно-діагностичний центр" Деснянського району м.Києва, КНП "Київської міської клінічної лікарні швидкої медичної допомоги" (КМКЛ ШМД) про відшкодування майнової та моральної шкоди, завданої ушкодженням здоров`я,- відмовити.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Рішення суду може бути оскаржене до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повний текст рішення складено та підписано 09.06.2026 року.

Суддя: О.М. Панченко