ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 травня 2026 року
м. Київ
справа № 676/4613/24
провадження № 51-4801 км 25
Верховний Суд колегією суддів Третьої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , 
за участю: 
секретаря судового засідання ОСОБА_4 ,
прокурора ОСОБА_5 ,
представника потерпілих (відеоконференція) ОСОБА_6 , 
потерпілої (відеоконференція) ОСОБА_7 , 
захисника (відеоконференція) ОСОБА_8 ,
розглянув у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу потерпілої ОСОБА_7 , яка діє у своїх інтересах та інтересах неповнолітнього потерпілого ОСОБА_9 , та законного представника ОСОБА_10 , який діє в інтересах неповнолітнього потерпілого ОСОБА_11 , на вирок Хмельницького апеляційного суду від 02 жовтня 2025 року в кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 12024240000000224 за обвинуваченням
ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця та мешканця АДРЕСА_1 , раніше не судимого, 
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України.

Зміст судових рішень і встановлені судами першої та апеляційної інстанцій обставини
Кам`янець-Подільський міськрайонний суд Хмельницької області вироком від 12 травня 2025 року визнав ОСОБА_12 винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, та призначив йому покарання із застосуванням положень ст. 69 КК України у виді обмеження волі на строк 4 роки з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 2 роки.
Цивільний позов ОСОБА_11 , в інтересах якого діє ОСОБА_10 , суд задовольнив частково. Стягнув з ПАТ «Українська Страхова Компанія «КНЯЖА ВІЄННА ІНШУРАНС ГРУП» на користь ОСОБА_11 компенсацію втрати годувальника у сумі 166 813,20 гривень; 1 276,56 гривень щомісячної компенсації втрати годувальника з 21 квітня 2024 року до досягнення 18-річного віку; 28 400 гривень моральної шкоди.
Стягнув з ОСОБА_12 на користь ОСОБА_11 компенсацію втрати годувальника у сумі 1 967,03 гривень щомісячно, починаючи з 21 квітня 2024 року до досягнення 18-річного віку; 500 000 гривень моральної шкоди; витрати на правничу допомогу у сумі 30 000 гривень.
Цивільний позов ОСОБА_9 , в інтересах якого діє ОСОБА_7 , суд задовольнив частково. Стягнув з ПАТ «Українська Страхова Компанія «КНЯЖА ВІЄННА ІНШУРАНС ГРУП» на користь ОСОБА_9 компенсацію втрати годувальника у сумі 166 813,20 гривень; 1 876,65 гривень щомісячної компенсації втрати годувальника з 21 квітня 2024 року по квітень 2029 року включно; 28 400 гривень моральної шкоди. Стягнув з ОСОБА_12 на користь ОСОБА_9 500 000 гривень моральної шкоди.
Цивільний позов ОСОБА_7 суд задовольнив частково. Стягнув з ПАТ «Українська Страхова Компанія «КНЯЖА ВІЄННА ІНШУРАНС ГРУП» на користь ОСОБА_7 компенсацію витрат на поховання у сумі 39 540 гривень, 5 175,84 гривень компенсації витрат на лікування; 28 400 гривень моральної шкоди. Стягнув з ОСОБА_12 на користь ОСОБА_7 500 000 гривень моральної шкоди та 30 000 гривень витрат на правничу допомогу.
Згідно з вироком ОСОБА_12 21 квітня 2024 року, приблизно о 16:20, у м. Кам`янець-Подільський Хмельницької області рухався на автомобілі «Skoda Octavia А5» по проспекту Грушевського в напрямку від Хмельницького шосе до вулиці Молодіжна зі швидкістю близько 100 км/год. 
Поблизу будинку № 1/14 по проспекту Грушевського, наближаючись до нерегульованого пішохідного переходу, рухаючись по правій смузі руху позаду автопоїзда в складі сідлового тягача із напівпричепом, маючи об`єктивну можливість виявити, що вказаний автопоїзд почав зменшувати швидкість та в подальшому зупинився перед нерегульованим пішохідним переходом, перелаштувався в ліву смугу й, не переконавшись, що на пішохідному переході немає пішоходів, продовжив рух зі сталою швидкістю в межах своєї смуги руху, внаслідок чого допустив наїзд на пішохода ОСОБА_13 , яка перетинала проїзну частину в межах нерегульованого пішохідного переходу. Внаслідок ДТП пішохід ОСОБА_13 отримала тілесні ушкодження, від яких померла на місці.
Своїми діями ОСОБА_12 порушив пункти 1.3, 1.5, 2.3 б), 2.3 д), 12.4, 18.4 Правил дорожнього руху. Порушення пункту 18.4 Правил дорожнього руху знаходиться в прямому причинному зв`язку з дорожньо-транспортною пригодою та її наслідками.
Хмельницький апеляційний суд скасував вирок Кам`янець-Подільського міськрайонного суду Хмельницької області від 12 травня 2025 року щодо ОСОБА_12 в частині призначеного покарання і ухвалив в цій частині новий вирок.
Призначив ОСОБА_12 покарання за ч. 2 ст. 286 КК України у виді позбавлення волі на строк 3 роки з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 2 роки.
В частині вирішення цивільних позовів апеляційний суд змінив вирок суду першої інстанції.
Цивільний позов ОСОБА_11 , в інтересах якого діє ОСОБА_10 , задовольнив частково. Стягнув з ПАТ «Українська Страхова Компанія «КНЯЖА ВІЄННА ІНШУРАНС ГРУП» на користь ОСОБА_11 одноразовим платежем компенсацію втрати годувальника у сумі 88 039,73 гривень й 32 000 гривень моральної шкоди. Стягнув з ОСОБА_12 на користь ОСОБА_11 компенсацію втрати годувальника у сумі 3 900 гривень щомісячно, починаючи з 21 квітня 2024 року до досягнення 18-річного віку; 500 000 гривень моральної шкоди; витрати на правничу допомогу у сумі 30 000 гривень.
Цивільний позов ОСОБА_9 , в інтересах якого діє ОСОБА_7 , задовольнив частково. Стягнув з ПАТ «Українська Страхова Компанія «КНЯЖА ВІЄННА ІНШУРАНС ГРУП» на користь ОСОБА_9 компенсацію втрати годувальника у сумі 88 039,73 гривень й 32 000 гривень моральної шкоди. Стягнув з ОСОБА_12 на користь ОСОБА_9 3 189,51 гривень щомісячної компенсації втрати годувальника з 21 квітня 2024 року по квітень 2029 року включно та 500 000 гривень моральної шкоди.
Цивільний позов ОСОБА_7 задовольнив частково. Стягнув з ПАТ «Українська Страхова Компанія «КНЯЖА ВІЄННА ІНШУРАНС ГРУП» на користь ОСОБА_7 компенсацію витрат на поховання у сумі 39 540 гривень, 5 175,84 гривень компенсації витрат на лікування, 32 000 гривень моральної шкоди. Стягнув з ОСОБА_12 на користь ОСОБА_7 30 000 гривень витрат на правничу допомогу.
В решті вирок суду залишив без зміни.
Вимоги касаційної скарги і узагальнені доводи осіб, які її подали
У касаційній скарзі потерпіла та законний представник неповнолітнього потерпілого просять вирок апеляційного суду скасувати у зв`язку із м`якістю призначеного ОСОБА_12 покарання та неправильним вирішенням цивільного позову і призначити новий розгляд у суді апеляційної інстанції.
Сторона потерпілих вважає, що апеляційний суд дійшов безпідставного висновку про щире каяття засудженого, який запропонував потерпілим часткове відшкодування шкоди лише на завершальному етапі судового розгляду з метою їх лояльного відношення до пом`якшення йому покарання; під час судового розгляду намагався виправдати свої дії тим, що він не бачив пішохідного переходу. Вказане свідчить про відсутність усвідомлення ним суспільної небезпечності своїх дій та їх критичної оцінки.
Також вважають, що апеляційний суд не врахував фактичних обставин вчиненого кримінального правопорушення, зокрема те, що засуджений рухався у населеному пункті зі значним перевищенням швидкості, а також тяжких наслідків вчиненого діяння.
Також скаржники не погоджуються з вирішенням апеляційним судом цивільних позовів, вважають, що справедливою сумою моральної шкоди, що має бути стягнена із засудженого на кожного потерпілого є 650 000 гривень.
Вважають неправильним вирішення апеляційним судом цивільних позовів до страхової компанії. За змістом скарги сторона потерпілих вважає необґрунтованим висновок апеляційного суду про те, що страховий ліміт, передбачений полісом страхування цивільно-правової відповідальності у розмірі 320 000 гривень, має ділитися на всіх осіб, визнаних потерпілими у кримінальному провадженні. Вважають, що цей ліміт застосовується окремо щодо кожної особи, яка визнана потерпілою.
Позиції учасників судового провадження
Потерпіла ОСОБА_7 та представник ОСОБА_6 підтримали подану касаційну скаргу.
Прокурор частково підтримав касаційну скаргу потерпілих.
Захисник заперечував проти задоволення касаційної скарги.
Іншим учасникам судового провадження були направлені повідомлення про дату, час та місце касаційного розгляду, однак у судове засідання вони не з`явилися. Клопотань про його відкладення не надходило.
Мотиви Суду
Відповідно до ч. 2 ст. 433 КПК України суд касаційної інстанції переглядає судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій у межах касаційної скарги.
Висновки суду про доведеність винуватості ОСОБА_12 у вчиненні ним кримінального правопорушення та правильність кваліфікації його дій за ч. 2 ст. 286 КК України в поданій касаційній скарзі не оспорюються.
Відповідно до положень статей 370, 420 КПК України суд апеляційної інстанції скасовує вирок суду першої інстанції та ухвалює свій вирок у разі необхідності застосування закону про більш тяжке кримінальне правопорушення чи збільшення обсягу обвинувачення, необхідності застосувати більш суворе покарання, а також у разі скасування необґрунтованого виправдувального вироку суду першої інстанції або ж у разі неправильного звільнення обвинуваченого від відбування покарання. Таке рішення апеляційного суду має бути законним, обґрунтованим та вмотивованим. 
Перевіривши кримінальне провадження в касаційному порядку в межах доводів поданої касаційної скарги, колегія суддів зазначає таке.
Доводи касаційної скарги про явну несправедливість призначеного ОСОБА_12 покарання через м`якість колегія суддів Верховного Суду не вбачає достатньо умотивованими.
Зі змісту оскаржуваного вироку вбачається, що, переглядаючи кримінальне провадження в апеляційному порядку, колегія суддів апеляційного суду погодилась з доводами поданих апеляційних скарг щодо відсутності підстав для застосування положень ст. 69 КК України при призначенні покарання ОСОБА_12 , однак, врахувавши конкретні обставини вчиненого кримінального правопорушення й дані про особу засудженого, дійшла висновку про можливість призначення покарання у виді позбавлення волі у мінімальному розмірі, передбаченому санкцією ч. 2 ст. 286 КК України.
Відповідно до положень ст. 50 КК України покарання є заходом примусу, що застосовується від імені держави за вироком суду до особи, визнаної винною у вчиненні кримінального правопорушення, і полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого. При цьому покарання має на меті не тільки кару, але й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових правопорушень як засудженими, так і іншими особами. Покарання не має на меті завдати фізичних страждань або принизити людську гідність. 
Згідно з вимогами ст. 65 КК України особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне і достатнє для її виправлення та попередження нових правопорушень. Суд, призначаючи покарання, зобов`язаний враховувати ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, дані про особу винного та обставини, які пом`якшують і обтяжують покарання. 
Питання призначення покарання визначають форму реалізації кримінальної відповідальності в кожному конкретному випадку з огляду на суспільну небезпечність і характер кримінального правопорушення, обставини справи, особу винного, а також обставини, які пом`якшують або обтяжують покарання.
Вирішення цих питань належить до дискреційних повноважень суду, який розглядає кримінальне провадження по суті, й повинен з урахуванням усіх перелічених вище обставин визначити вид і розмір покарання.
Дискреційні повноваження суду щодо призначення покарання мають межі, визначені статтями 409, 414, 438 КПК України, які передбачають повноваження судів апеляційної та касаційної інстанцій скасувати або змінити судове рішення у зв`язку з невідповідністю призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого, зокрема, коли покарання за своїм видом чи розміром є явно несправедливим через м`якість або через суворість.
Термін «явно несправедливе покарання» означає не будь-яку можливу відмінність в оцінці виду та розміру покарання з погляду суду апеляційної чи касаційної інстанції, а відмінність у такій оцінці принципового характеру. Це положення вказує на істотну диспропорцію, неадекватність між визначеним судом видом та розміром покарання й тим видом і розміром покарання, яке мало бути призначене, враховуючи обставини, що повинні братися до уваги при призначенні покарання.
Вирішуючи питання про призначення покарання, апеляційний суд дотримався вимог ст. 65 КК України, врахувавши ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, конкретні обставини його вчинення та наслідки, що настали; дані про особу винного й навів у вироку переконливі мотиви ухваленого рішення.
Зокрема апеляційний суд погодився з місцевим судом про наявність обставин, які пом`якшують покарання, таких як визнання вини та щирий жаль про вчинене, часткове відшкодування завданої шкоди, активне сприяння розкриттю злочину. Також апеляційний суд врахував, що ОСОБА_12 вчинив тяжкий злочин, невиправним наслідком якого стала смерть потерпілої.
Колегія суддів касаційного суду вбачає, що суд апеляційної інстанції, урахувавши всі обставини, зокрема й ті, на які містяться посилання у касаційній скарзі, дійшов обґрунтованого висновку про призначення ОСОБА_12 покарання у виді позбавлення волі, яке потрібно відбувати реально, у мінімальному розмірі, передбаченому санкцією ч. 2 ст. 286 КК України.
Також за змістом касаційної скарги скаржники вважають, що вказаний у полісі №ЕР-217874134 обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів між ПрАТ «УСК «КНЯЖА ВІЄННА ІНШУРАНС ГРУП» та ОСОБА_14 ліміт відповідальності за шкоду, заподіяну життю і здоров`ю, в сумі 320 000 гривень визначений на кожну особу, яка визнана потерпілою у кримінальному провадженні, і кожна така особа має право на таке відшкодування у цьому розмірі, тому в залежності від цього необхідно обчислювати суму, яка підлягає стягненню зі страхової компанії на користь ОСОБА_11 та ОСОБА_9 у зв`язку із втратою годувальника.
Суд першої інстанції погодився з такою позицією і вирішив питання про стягнення з ПрАТ «УСК «КНЯЖА ВІЄННА ІНШУРАНС ГРУП» сум відшкодування заподіяної шкоди саме з розрахунку ліміту відповідальності 320 000 гривень на кожну особу, визнану потерпілою у кримінальному провадженні.
Апеляційний суд з такими висновками суду першої інстанції не погодився, і вказав, що визначений у полісі ліміт відповідальності за шкоду, заподіяну життю і здоров`ю в сумі 320 000 гривень є загальним для всіх потерпілих у кримінальному провадженні, і лише в межах цієї суми можуть бути стягнені кошти з ПрАТ «УСК «КНЯЖА ВІЄННА ІНШУРАНС ГРУП» на користь ОСОБА_7 , ОСОБА_11 , ОСОБА_9 .
Свої висновки апеляційний суд мотивував тим, що відповідно до п. 1.3. ст. 1 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» № 1961-IV (що діяв на момент виникнення правовідносин і який втратив чинність 01.01.2025 на підставі Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» від 21.05.2024 № 3720-IX) потерпілі - це юридичні та фізичні особи, життю, здоров`ю та/або майну яких заподіяна шкода внаслідок дорожньо-транспортної пригоди з використанням транспортного засобу».
Апеляційний суд вказав, що страхова сума в розмірі 320 000 гривень за шкоду, заподіяну життю, визначається саме на одну потерпілу (померлу) особу в розумінні положень Закону, а не на кількох осіб, які мають право на отримання страхового відшкодування. Тому розподіл страхового відшкодування між усіма позивачами має здійснюватися, виходячи із встановленої граничної страхової суми в розмірі 320 000 гривень. 
Такий висновок випливає із системного аналізу положень статті 27 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», де йдеться про одного померлого (потерпілого).
Оскільки загальний розмір страхового відшкодування, який був стягнутий вироком суду першої інстанції з ПрАТ «УСК «КНЯЖА ВІЄННА ІНШУРАНС ГРУП» становив 463 541,40 гривень, апеляційний суд змінив в цій частині вирок суду першої інстанції, виходячи з ліміту страхової відповідальності 320 000 гривень. Такий висновок апеляційного суду колегія суддів Верховного Суду вбачає правильним.
При цьому окремих доводів щодо неправильного обрахунку, необґрунтованого зменшення, безпідставного не стягнення взагалі тощо певного виду відшкодування в межах позовних вимог, заявлених у цивільних позовах, на користь потерпілих за різними заявленими видами відшкодування (крім сум морального відшкодування, які належить стягнути з обвинуваченого) у касаційній скарзі не наведено. 
Доводи касаційної скарги сторони потерпілих фактично стосуються аспектів неправильного перерозподілу апеляційним судом між відповідачами (страховою компанією і засудженим) належних до стягнення з них обох сум за поданими цивільними позовами в контексті указаних вище доводів щодо ліміту відповідальності страхової компанії, який, на помилкове переконання сторони потерпілих, має обраховуватися в розмірі 320 000 грн на кожного з указаних вище трьох потерпілих у процесуальному сенсі (двох дітей загиблої та матері загиблої), а не на одного фактичного потерпілого у матеріально-правовому сенсі (загиблу), що є правильним.
Тобто позивачі за змістом своїх доводів у цій частині бажають, щоб більші суми відшкодування (зокрема суми шкоди, завданої смертю потерпілого, які можна стягнути одноразовим платежем за трирічний період) були стягнуті саме зі страхової компанії, а менші щомісячні суми цих виплат - з засудженого, для чого немає достатніх законних підстав з огляду на указані вище аспекти щодо ліміту відповідальності страхової компанії. 
Щодо доводів скарги про незгоду з сумою стягненої з ОСОБА_12 на користь потерпілих моральної шкоди, то колегія суддів вбачає їх частково умотивованими.
Відповідно до положень ст. 128 КПК України особа, якій кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням завдано майнової та/або моральної шкоди, має право під час кримінального провадження до початку судового розгляду пред`явити цивільний позов до підозрюваного, обвинуваченого або до фізичної чи юридичної особи, яка за законом несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння.
Відповідно до частин 1 та 2 статті 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала внаслідок протиправної поведінки щодо неї самої, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.
Під моральною шкодою необхідно розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань або інших негативних явищ, заподіяних фізичній або юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.
Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення, тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості, справедливості та співмірності. Розмір відшкодування моральної шкоди має бути не більшим, ніж достатньо для розумного задоволення потреб потерпілої особи, й не повинен призводити до її безпідставного збагачення.
З матеріалів провадження вбачається, що потерпіла ОСОБА_7 в своїх інтересах та інтересах потерпілого ОСОБА_9 , а також законний представник потерпілого ОСОБА_11 . ОСОБА_10 подали цивільні позови, у яких просили, крім іншого, стягнути з ОСОБА_12 моральну шкоду в розмірі 621 600 гривень кожному потерпілому.
Суд першої інстанції частково задовольнив цивільні позови в цій частині і стягнув з ОСОБА_12 на користь кожного з потерпілих 500 000 гривень на відшкодування моральної шкоди.
Переглядаючи вирок суду першої інстанції, апеляційний суд погодився з судом першої інстанції щодо розміру відшкодування спричиненої моральної шкоди кожному з потерпілих у сумі 500 000 гривень, однак обґрунтовано вказав, що, оскільки під час судового розгляду ОСОБА_12 добровільно відшкодовано потерпілій ОСОБА_7 шкоду саме в розмірі 500 000 гривень, й це відшкодування було прийнято потерпілою, тому в задоволенні її позову в цій частині до обвинуваченого необхідно відмовити.
Колегія суддів Верховного Суду вбачає, що судами першої та апеляційної інстанції при вирішенні питання про розмір відшкодування моральної шкоди недостатньо враховано конкретні обставини цього кримінального провадження, обсяг душевних і психічних страждань дітей, які втратили матір, а також потерпілої ОСОБА_7 , яка втратила доньку.
Виходячи із засад розумності і справедливості, враховуючи характер і обсяг душевних і психічних страждань потерпілих, емоційні і психологічні потрясіння, які пережили потерпілі, в межах їхніх вимог колегія суддів вважає, що достатнім розміром моральної шкоди, яка підлягає стягненню з ОСОБА_12 на користь кожного з потерпілих, є сума у розмірі 600 000 гривень, тому вирок апеляційного суду в цій частині підлягає зміні. 
При цьому враховуючи, що ОСОБА_12 добровільно відшкодовано потерпілій ОСОБА_7 шкоду в розмірі 500 000 гривень, й це відшкодування було прийнято потерпілою, що вона підтвердила в судовому засіданні під час касаційного розгляду, тому на її користь необхідно додатково стягнути з ОСОБА_12 моральну шкоду в розмірі 100 000 гривень.
З огляду на це, керуючись положеннями ст. ст. 434, 436, 438, 441, 442 КПК України, Верховний Суд
ухвалив:
Касаційну скаргу потерпілої ОСОБА_7 , яка діє у своїх інтересах та інтересах неповнолітнього потерпілого ОСОБА_9 , та законного представника ОСОБА_10 , який діє в інтересах неповнолітнього потерпілого ОСОБА_11 , задовольнити частково. 
Вирок Хмельницького апеляційного суду від 02 жовтня 2025 року стосовно ОСОБА_12 змінити щодо вирішення цивільних позовів ОСОБА_11 , ОСОБА_9 та ОСОБА_15 до ОСОБА_12 в частині відшкодування моральної шкоди.
Стягнути з ОСОБА_12 на користь ОСОБА_11 компенсацію моральної шкоди в сумі 600 000 гривень.
Стягнути з ОСОБА_12 на користь ОСОБА_9 компенсацію моральної шкоди в сумі 600 000 гривень.
Стягнути з ОСОБА_12 на користь ОСОБА_7 компенсацію моральної шкоди в сумі 100 000 гривень.
В решті вирок апеляційного суду залишити без зміни.
Постанова Верховного Суду набирає законної сили з моменту проголошення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3