ПІВДЕННО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_____________________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 квітня 2026 року	м. Одеса	Справа № 916/5804/23	
м. Одеса, проспект Шевченка, 29, зал судових засідань Південно-західного апеляційного господарського суду №1
Південно-західний апеляційний господарський суд у складі:
головуючого судді Савицького Я.Ф.,
суддів: Діброви Г.І.,
Ярош А.І.,
секретар судового засідання – Полінецька В.С.,

за участю представників учасників судового процесу:
від Одеської міської ради: Асташенкова О.І., у порядку самопредставництва;
від ТОВ «АРТ»: не з`явився;
від Департаменту комунальної власності: не з`явився;
від ОСОБА_1 : не з`явився;
від ОСОБА_2 : не з`явився;

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу  ОСОБА_1 
на ухвалу Господарського суду Одеської області про призначення судової оціночно-будівельної експертизи
від 26 червня 2024 року (повний текст складено 01.07.2024) 
у справі № 916/5804/23
за позовом Одеської міської ради 
до відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю "АРТ"
за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача: Департаменту комунальної власності Одеської міської ради 
за участю третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача:
1.  ОСОБА_3 в особі представника за законом - батька ОСОБА_1 та 
2.  ОСОБА_4 в особі представника за законом – мати ОСОБА_2 
про стягнення 3 663 709,00 грн.

суддя суду першої інстанції: Літвінов С.В.
місце винесення ухвали: м. Одеса, проспект Шевченка, 29, Господарський суд Одеської області
Сторони належним чином повідомлені про час і місце засідання суду.
В судовому засіданні 08.04.2026, відповідно до ст. 240 Господарського процесуального кодексу України, проголошено вступну та резолютивну частини постанови.

В С Т А Н О В И В:

У грудні 2023 року Одеська міська рада (далі також – позивач, ОМР, Міська рада) звернулась до Господарського суду Одеської області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "АРТ" (далі також – відповідач, ТОВ «АРТ», Товариство) про стягнення 3 663 709,00 грн. в якості відшкодування вартості об`єктів нерухомості, набутих відповідачем за договором купівлі-продажу від 12.08.2010.
В обґрунтування позовних вимог Міська рада послалась на те, що ТОВ «АРТ» отримало із комунальної власності об`єкти нерухомого майна, у тому числі нежитлові приміщення 1-го поверху загальною площею 195,3 кв.м, розташованих за адресою: АДРЕСА_1 , зареєстрованих за ТОВ «АРТ» 26.10.2010 на праві власності на підставі договору купівлі-продажу від 12.08.2010, який був визнаний недійсним постановою Одеського апеляційного господарського суду від 25.07.2014 у справі 916/2545/13.
За договором купівлі-продажу від 05.11.2010 ТОВ «АРТ» відчужило спірні нежитлові приміщення ПП «Фірма «Стенфорд-Інвест», яке 25.05.2011 продало їх ТОВ «Утьосов», яке згідно з договором купівлі-продажу від 29.09.2014 відчужило вказане нерухоме майно ОСОБА_2 . 
У свою чергу, Ковальчук Д.С. у листопаді 2014 здійснила самовільну реконструкцію нежитлових приміщень за вказаною адресою з їх поділом на два самостійних приміщення: нежитлове приміщення першого поверху №101 площею 103,5 кв.м та нежитлове приміщення першого поверху №102 площею 106,5 кв.м. В подальшому, у червні 2016 року ОСОБА_2 відчужила реконструйовані нежитлові приміщення на користь своїх малолітніх дітей.
При цьому, у провадженні судів перебувало дві справи щодо витребування на користь територіальної громади м. Одеси вказаних нежитлових приміщень після їх реконструкції – №522/14452/15-ц та №522/8398/17. Після неодноразових розгляду відповідних спорів та переглядів судових рішень стосовно позовних вимог заступника прокурора Одеської області щодо витребування вищенаведеного майна у задоволенні останніх судом було відмовлено, враховуючи, зокрема і те, що з огляду на здійснення реконструкції нежитлових приміщень, що вибули із комунальної власності на підставі рішенням органу місцевого самоврядування, яке в подальшому було визнано незаконним та скасовано судовим рішенням, було отримано два самостійних нежитлових приміщення - №101 площею 103,5 кв.м та №102 площею 106,5 кв.м, які 28.11.2014 були зареєстровані у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно як окремі об`єкти, у зв`язку з чим суд дійшов висновку, що на момент подачі прокурором позову у липні 2015 індивідуально-визначеного нерухомого майна (нежитлових приміщень першого поверху загальною площею 195,3 кв.м), яке раніше перебувало у власності територіальної громади, не існувало, а тому правові підстави для задоволення позову прокурора про витребування спірного нерухомого майна відсутні. Постановою Верховного Суду від 14.07.2021 у справі №522/14452/15-ц рішення Приморського районного суду м. Одеси від 09.03.2016 та постанову Одеського апеляційного суду від 24.03.2020 змінено у мотивувальних частинах з викладенням їх у редакції цієї постанови Верховного Суду. Зокрема, Верховний Суд зазначив, що ОСОБА_2 є добросовісним набувачем, оскільки набула у власність спірне нежитлове приміщення як четвертий власник після прийняття Одеською міською радою рішення від 14.04.2010 року № 5649-V (пункту 13), а тому не могла знати про те, що це майно вибуло з комунальної власності територіальної громади м. Одеси поза її волею. Враховуючи таке, Верховний Суд дійшов висновку, що задоволення вимог про витребування з володіння ОСОБА_2 нежитлового приміщення становитиме непропорційне втручання у право на мирне володіння майном, що є порушенням статті 1 Першого протоколу до Конвенції. Аналогічних висновків дійшли суди під час розгляду справи №522/8398/17.
В подальшому набрало чинності рішення суду, яким підлягає поверненню на користь ТОВ «АРТ» усе набуте Міською радою за недійсним правочином (у вигляді компенсації вартості будівлі разом із переданими на виконання недійсного правочину грошовими коштами). 
Таким чином, позивач зазначає, що нежитлові приміщення 1-го поверху загальною площею 195,3 кв.м, розташовані за адресою: АДРЕСА_1 , до теперішнього часу не повернуто до комунальної власності територіальної громади м. Одеси, у зв`язку з чим, права територіальної громади підлягають захисту в інший спосіб шляхом звернення до суду з позовом про стягнення вартості вказаних нежитлових приміщень 1-го поверху загальною площею 195,3 кв.м, при цьому, - до сторони недійсного правочину, а не до добросовісного набувача. Позивач переконаний у тому, що повернути отримане за недійсним правочином має не лише Одеська міська рада, але й ТОВ «АРТ», оскільки останнє за рішенням суду отримало компенсацію (відшкодування вартості майна) у повному обсязі і непропорційною є ситуація, коли ТОВ «АРТ» повернуло своє майно у повному обсязі (у вигляді відшкодування вартості) та зберігало частину набутого за недійсним правочином (частину об`єктів у вигляді їх вартості за правочинами), тоді як територіальна громада має повернути усе отримане за недійсним правочином та залишитись без частини переданого за недійсним правочином. Міська рада зауважує, що позов у цілому ґрунтується на принципі пропорційності та необхідності повернення сторін недійсного правочину у первісний стан (status quo), запобігаючи непропорційному збагаченню ТОВ «АРТ» як сторони недійсного правочину за рахунок територіальної громади м. Одеси. За позицією позивача, на підставі положень законодавства ТОВ «АРТ» зобов`язане повернути Одеській міській раді відповідний об`єкт нерухомого майна (у витребуванні якого відмовлено), а у разі неможливості його повернення в натурі, - відшкодувати його вартість, яка визначається на момент розгляду судом справи про повернення майна. З огляду на вказане, позивачем заявлені позовні вимоги на підставі ст.ст. 215, 216, 1212, 1213 Цивільного кодексу України та ч. 2 ст. 208 Господарського кодексу України.
При цьому, Одеською міською радою визначено вартість майна у розмірі 3 663 709,00 грн., в обґрунтування якого позивач зазначив, що вказана вартість майна зазначена в останніх правовстановлюючих документах щодо реконструйованих нежитлових приміщень - договорах дарування від 17.06.2016 №301 та №302, наявних у матеріалах справи.
Під час розгляду позову судом першої інстанції до участі у даній справі №916/5804/23 було долучено Департамент комунальної власності Одеської міської ради, в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача.
25.01.2024 Одеська міська рада подала до суду першої інстанції клопотання (за вх. №3244/24) про призначення у даній справі судової оціночно-будівельної експертизи, яке обґрунтовано тим, що зазначаючи у позовній заяві ціну позову, Одеська міська рада виходила з вартості майна, зазначеній в останніх правовстановлюючих документах щодо реконструйованих нежитлових приміщень – договорах дарування від 17.06.2016 № 301 та №302. Проте, дані договори укладені майже 8 років, а тому існує необхідність встановлення на підставі додаткових доказів вартості відповідних об`єктів нерухомого майна для уточнення суми, яка підлягає стягненню з відповідача. 
На думку позивача, оцінка вартості є специфічною діяльністю, для провадження якої необхідні спеціальні знання, кваліфікація, освіта, якою не володіють співробітники позивача та третьої особи. Таким чином, у даному випадку необхідні спеціальні знання у сфері іншій, ніж право, а також організація та проведення відповідного (спеціального) дослідження.
Отже, позивач наголошує на тому, що для визначення вартості об`єктів нерухомості, яка підлягає стягненню з відповідача на користь Одеської міської ради необхідним є проведення судової оціночно-будівельної експертизи і Міська рада просить на вирішення експертів Одеського науково-дослідного інституту судових експертиз МЮУ поставити наступні питання:
- Яка ринкова вартість об`єкта нерухомого майна – нежитлового приміщення №101, загальною площею 103,5 кв.м, за адресою: м. Одеса, вул. Торгова, буд. 29/31?
- Яка ринкова вартість об`єкта нерухомого майна – нежитлового приміщення №102, загальною площею 106,5 кв.м, за адресою: м. Одеса, вул. Торгова, буд. 29/31?
Ухвалою Господарського суду Одеської області від 26.06.2024 у справі №916/5804/23 (суддя Літвінов С.В.) клопотання Одеської міської ради про призначення судової оціночно-будівельної експертизи задоволено. Призначено у справі № 916/5804/23 судову оціночно-будівельну експертизу, проведення якої доручено Одеському науково-дослідному інституту судових експертиз Міністерства юстиції України (вул. Рішельєвська, 8, м. Одеса, 65026). На вирішення судової експертизи поставлені наступні питання:
- Яка ринкова вартість об`єкта нерухомого майна – нежитлового приміщення №101, загальною площею 103,5 кв.м, за адресою: м. Одеса, вул. Торгова, буд. 29/31?
- Яка ринкова вартість об`єкта нерухомого майна – нежитлового приміщення №102, загальною площею 106,5 кв.м, за адресою: м. Одеса, вул. Торгова, буд. 29/31? 
Витрати по оплаті проведення судової комплексної експертизи покладено на Одеську міську раду. Провадження у справі №916/5804/23 – зупинено. Матеріали справи №916/5804/23 надіслано на адресу Одеського науково-дослідного інституту судових експертиз Міністерства юстиції України для проведення експертного дослідження. 
Задовольняючи відповідне клопотання, суд першої інстанції зазначив, що надання відповіді на визначене позивачем коло питань сприятиме з`ясуванню важливих для вирішення спору обставин справи.
В подальшому провадження у цій справі неодноразово поновлювалося ухвалами місцевого господарського суду та зупинялося у зв`язку з необхідністю проведення додаткових процесуальних дій.
При цьому, під час проведення у справі №916/5804/23 Одеська міська рада 30.09.2025 звернулась до Господарського суду Одеської області із заявою про залучення до справи в якості третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача - ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , інтереси яких представляють їх представники за законом – мати: ОСОБА_2 та батько: ОСОБА_1 .
Вказана заява була обґрунтована тим, що судовому експерту необхідний доступ до об`єкта дослідження– нежитлових підвальних приміщень №101, №102 за адресою: АДРЕСА_1 , у присутності усіх сторін по справі (або їх законних представників), про що останній зазначив у відповідному клопотанні, заявленому суду. Враховуючи те, що на даний час власниками нежитлових приміщень № 101 та №102 по АДРЕСА_1 є ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , інтереси яких представляють їх представники за законом – мати - ОСОБА_2 та батько - ОСОБА_1 , які можуть надати доступ до спірних нежитлових приміщень, позивач просив суд задовольнити його заяву.
Ухвалою Господарського суду Одеської області від 20.10.2025 задоволено заяву Одеської міської ради про залучення до участі у справі третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача, а саме: ОСОБА_3 (РНОКПП НОМЕР_1 , свідоцтво про народження серія НОМЕР_2 від 08.09.2015) в особі представника за законом - батька ОСОБА_1 та ОСОБА_4 (РНОКПП НОМЕР_3 , свідоцтво про народження серія НОМЕР_4 від 09.02.2013) в особі представника за законом – мати ОСОБА_2 . Залученим особам запропоновано, зокрема, надати пояснення щодо позову.
Не погоджуючись з ухвалою суду першої інстанції від 26.06.2024 про призначення у справі №916/5804/23 судової оціночно-будівельної експертизи,  ОСОБА_1 звернувся до Південно-західного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати вказану ухвалу Господарського суду Одеської області та направити справу до Господарського суду Одеської області для подальшого розгляду.
Разом з апеляційною скаргою апелянтом заявлено клопотання про поновлення процесуального строку на апеляційне оскарження ухвали суду першої інстанції.
Апеляційна скарга обґрунтована тим, що оскаржувана ухвала прийнята місцевим господарським судом з порушенням норм процесуального права, при неповному з`ясуванні обставин, що мають значення для справи та невідповідності висновків суду першої інстанції обставинам справи.
Узагальнено доводи апелянта полягають у наступному:
- оскаржувана ухвала суду постановлена без належної аргументації, з порушенням принципу справедливого судового розгляду на засадах рівності та змагальності сторін, наведені в ній висновки суду є загальними, а суд першої інстанції втрутився у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів через п`ятнадцять років після укладення у 12.08.2010 році договору купівлі-продажу, хоча в цій справі наявні всі оціночні та фінансові документи, які підтверджують вартість нежитлового приміщення 1-го поверху загальною площею 195,3 кв.м, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , яке 26.10.2010 було передано за плату у власність ТОВ «АРТ»;
- в оскаржуваній ухвалі відсутні будь-які обґрунтування щодо необхідності визначення ринкової вартості нерухомого майна – нежитлового приміщення №101, загальною площею 103,5 кв.м, за адресою: АДРЕСА_1 та нежитлового приміщення №102, загальною площею 106,5 кв.м, за адресою: АДРЕСА_1 ;
- судом не враховано, що предметом позовних вимог є стягнення вартості нежитлового приміщення 1-го поверху загальною площею 195,3 кв.м, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , проте, судова оціночна-будівельна експертиза, яка призначена ухвалою Господарського суду Одеської області від 26.06.2024, стосується ринкової вартості двох інших об`єктів нерухомого майна – нежитлового приміщення №101, загальною площею 103,5 кв.м, за адресою: АДРЕСА_1 та нежитлового приміщення №102, загальною площею 106,5 кв.м, за адресою: АДРЕСА_1 , які з 2010 року потерпіли значних змін та поліпшень (переробку), виключно за рахунок третьої особи власника ОСОБА_2 . Отже, спірне майно не знаходиться в тому стані і в тому вигляді в якому передавалось в 2010 році від ОМР до ТОВ «АРТ»;
- предметом позову може бути лише індивідуально-визначене майно, яке належало територіальній громаді, тому замість повернення конкретного об`єкта, який вже не існує у первісному вигляді, ОМР може отримати грошову компенсацію його вартості на період 2010 року, коли було відчужено спірне майно на підставі договору купівлі-продажу від 12.08.2010, укладеного між ОМР та ТОВ «АРТ».
Апелянт наполягає на тому, що зазначене узгоджується із висновками Верховного Суду, викладеними у постанові від 18.09.2024 у справі №751/1620/23 (61-8723св24). 
Таким чином, доводи ОМР про начебто недоведеність відшкодування вартості об`єктів нерухомості, набутих відповідачем за договором купівлі-продажу від 12.08.2010 є помилковими та спростовуються наявними у матеріалах справи доказами, для дослідження яких суду не потрібно мати спеціальні знання. 
ОСОБА_1 наголошує на тому, що саме по собі лише посилання позивача у позові на його бажання отримати кошти за ринкову вартість визначених нежитлових приміщень №101, загальною площею 103,5 кв.м та №102, загальною площею 106,5 кв.м, за адресою: АДРЕСА_1 є несправедливою та непропорційним, що призведе до порушення статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод.
За результатами автоматизованого розподілу справ між суддями, оформленого протоколом від 17.11.2025, для розгляду даної справи сформовано колегію суддів у складі: головуючого судді Савицького Я.Ф., суддів: Діброви Г.І., Ярош А.І.
Ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду від 16.12.2025 поновлено ОСОБА_1 пропущений процесуальний строк на апеляційне оскарження, відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Господарського суду Одеської області від 26.06.2024 у справі №916/5804/23, продовжено її розгляд на розумний строк та призначено до розгляду на 04.03.2026 року о 12:00 год. Крім того, вказаною ухвалою встановлено учасникам справи строк для подання відзиву на апеляційну скаргу та роз`яснено про їх право у цій строк подати до суду будь-які заяви чи клопотання.
Жодний з учасників справи наданим їм правом на подачу відзиву на апеляційну скаргу або пояснень до останньої не скористались, відзивів до суду апеляційної інстанції не надали, однак, згідно з ч. 3 ст. 263 Господарського процесуального кодексу України, відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду ухвали суду першої інстанції.
Для додаткового повідомлення учасників справи про дату, час та місце судового засідання, 26.02.2026 апеляційним судом було розміщено відповідне оголошення на офіційному веб-сайті Південно-західного апеляційного господарського суду на веб-порталі «Судова влада України».
Ухвалою суду від 04.03.2026 у судовому засіданні оголошено перерву до 08.04.2026 року о 10:00 год.
08.04.2026 в судове засідання з`явився лише представник Одеської міської ради, який заперечував проти доводів апеляційної скарги та просив відмовити у її задоволенні.
Інші представники ( у тому числі – апелянта) в судове засідання не з`явились. Про день, час та місце розгляду апеляційної скарги повідомлені належним чином. Про причини неявки суд не повідомлено.
Згідно з ч. 12 ст. 270 Господарського процесуального кодексу України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.
Суд апеляційної інстанції з метою дотримання прав сторін на судовий розгляд справи упродовж розумного строку, гарантованих пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, враховуючи те, що явка представників сторін обов`язковою не визнавалась, а участь в засіданні суду є правом, а не обов`язком сторони, зважаючи на відсутність обґрунтованих клопотань про відкладення розгляду справи, дійшов висновку про можливість апеляційного перегляду оскарженої ухвали за відсутності представників відповідача та третіх осіб.
У судовому засіданні 08.04.2026 оголошено вступну та резолютивну частини постанови.
Згідно з частиною першою статті 270 Господарського процесуального кодексу України у суді апеляційної інстанції справи переглядаються за правилами розгляду справ у порядку спрощеного позовного провадження з урахуванням особливостей, передбачених у цій Главі.
Відповідно до ч. 1 ст. 271 Господарського процесуального кодексу України апеляційні скарги на ухвали суду першої інстанції розглядаються в порядку, передбаченому для розгляду апеляційних скарг на рішення суду першої інстанції з урахуванням особливостей, визначених цією статтею.
Статтею 269 Господарського процесуального кодексу України унормовано, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.
Дослідивши матеріали справи, розглянувши доводи апеляційної скарги в межах її вимог, перевіривши юридичну оцінку фактичних обставин даної господарської справи та повноту їх встановлення, законність і обґрунтованість оскаржуваної ухвали, правильність застосування судом першої інстанції норм процесуального та матеріального права, колегія суддів Південно-західного апеляційного господарського суду дійшла висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, а ухвала суду першої інстанції – скасуванню, виходячи з наступного.
Судова експертиза - це дослідження на основі спеціальних знань у галузі науки, техніки, мистецтва, ремесла тощо об`єктів, явищ і процесів, які містять інформацію про обставини справи, з метою надання висновку з питань, що є або будуть предметом судового розгляду (ст.1 Закону України «Про судову експертизу»).
Судова колегія зазначає, що необхідність судової експертизи в господарському судочинстві зумовлена тим, що в процесі здійснення правосуддя суд стикається з необхідністю встановлення таких фактів (обставин), дані про які потребують спеціальних досліджень та які мають суттєве значення для правильного вирішення спору по суті.
Крім того, за приписами ч. 2 ст. 110 Господарського процесуального кодексу України, призначення експертизи у справі є способом забезпечення доказів у справі, що здійснюється судом за заявою учасника справи.
Таким чином, судова експертиза призначається судом з метою забезпечення доказів у справі та у разі дійсної потреби у спеціальних знаннях для встановлення фактичних даних, що входять до предмета доказування, тобто у разі, коли висновок експерта не можуть замінити інші засоби доказування.
Порядок призначення та проведення судових експертиз та експертних досліджень визначається, зокрема, Інструкцією про призначення та проведення судових експертиз та експертних досліджень (далі - Інструкція) та Науково-методичними рекомендаціями з питань підготовки та призначення судових експертиз та експертних досліджень (далі - Рекомендації), затвердженими наказом Міністерства юстиції України від 08.10.1998 № 53/5 (зі змінами та доповненнями).
Відповідно до п.1.2 Інструкції про призначення та проведення судових експертиз та експертних досліджень основними видами (підвидами) експертизи є, зокрема, будівельно-технічна; оціночно-будівельна тощо. 
Основними завданнями оціночно-будівельної експертизи є, зокрема, визначення різних видів вартості поліпшень земельних ділянок (будівель та їх частин, споруд, передавальних пристроїв тощо). До орієнтовного переліку вирішуваних питань належить, у тому числі “Яка вартість (зазначити вид вартості: ринкова, залишкова, ліквідаційна, вартість ліквідації, спеціальна, інвестиційна тощо) об`єкта нерухомого майна (зазначити об`єкт: будівля, приміщення, квартира, споруда тощо)?” (п. 5.2. Інструкції).
Згідно з вимогами Закону України «Про судову експертизу», пункту 1.8 Інструкції «Про призначення та проведення судових експертиз», затвердженої Наказом Міністерства юстиції України від 08.10.1998 №53/5, експертизи та дослідження проводяться фахівцями, які мають відповідну вищу освіту, освітньо-кваліфікаційний рівень не нижче спеціаліста, пройшли відповідну підготовку та отримали кваліфікацію судового експерта з певної спеціальності; підставою для проведення експертиз відповідно до чинного законодавства є процесуальний документ (постанова, ухвала) про призначення експертизи, складений уповноваженою на те особою (органом).
Відповідно до ч. 1 ст. 99 Господарського процесуального кодексу України, суд за клопотанням учасника справи або з власної ініціативи призначає експертизу у справі за сукупності таких умов: 
1) для з`ясування обставин, що мають значення для справи, необхідні спеціальні знання у сфері іншій, ніж право, без яких встановити відповідні обставини неможливо; 
2) жодною стороною не наданий висновок експерта з цих самих питань або висновки експертів, надані сторонами, викликають обґрунтовані сумніви щодо їх правильності, або за клопотанням учасника справи, мотивованим неможливістю надати експертний висновок у строки, встановлені для подання доказів, з причин, визнаних судом поважними, зокрема через неможливість отримання необхідних для проведення експертизи матеріалів.
Отже, підставою для призначення судової експертизи є необхідність з`ясування обставин, що мають значення для справи, для такого з`ясування необхідні спеціальні знання, без яких встановити відповідні обставини неможливо, а у матеріалах справи відсутні відповідні експертні висновки, які могли би встановити або оцінити фактичні обставини справи.
Проаналізувавши спірні правовідносини, колегія суддів зазначає, що до предмету доказування у даній справі входить, насамперед, встановлення обставин щодо можливості/не можливості стягнення з ТОВ «АРТ» на користь Одеської міської ради коштів, в якості відшкодування вартості приміщень 1-го поверху загальною площею 195,3 кв.м, розташованих за адресою: м. Одеса, вул. Торгова, 29/31 та придбаних ТОВ «АРТ» у територіальної громади м. Одеси (в особі Одеської міської ради) на підставі договору купівлі-продажу від 12.08.2010, який в подальшому був визнаний судом недійсним (постанова Одеського апеляційного господарського суду від 25.07.2014 у справі №916/2545/13). Однак, наслідки недійсності правочину безпосередньо вказаним судовим рішенням не застосовувались.
Разом з тим, виходячи з приписів ст. 216 Цивільного кодексу України, недійсний правочин не створює для сторін тих прав та обов`язків, які зумовлені його вчиненням, а породжує лише передбачені законом наслідки, пов`язані з його недійсністю, одним з яких є реституція, яка спрямована на відновлення status quo у фактичному та правовому становищі сторін, яке існувало до вчинення недійсного правочину, шляхом нівелювання юридичного значення будь-яких дій, які сторони вчинили на виконання цього правочину. Тому, кожна сторона зобов`язана повернути іншій у натурі все, що вона одержала на виконання недійсного правочину.
За недійсності правочину взаємне повернення сторонами одержаного за ним (двостороння реституція) є юридичним обов`язком, що виникає із закону та юридичного факту недійсності правочину. Таке поновлення сторін у попередньому становищі може застосовуватися лише тоді, коли майно, передане за відповідним правочином, залишається у його сторони. У разі неможливості здійснити реституцію у натурі, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, сторони зобов`язані відшкодувати вартість того, що одержали, за цінами, які існують на момент відшкодування (абз. 2 ч. 1 ст. 216 Цивільного кодексу України).
При цьому, як вбачається з матеріалів справи, у даному випадку позивачем до суду було надано сам договір купівлі-продажу від 12.08.2010, в якому чітко визначена вартість нежитлових приміщень, що придбались за цим договором, зокрема:
- відповідно до пп. 1.3.1. договору купівлі-продажу від 12.08.2010, нежитлові приміщення першого поверху, що розташовані за адресою: м. Одеса, вул. Торгова, 29/31, та в цілому складаються з приміщень загальною площею 92,3 кв.м. оцінені на рівні 747 960,00 грн;
- згідно з пп. 1.3.2. договору купівлі-продажу від 12.08.2010, нежитлові приміщення першого поверху, що розташовані за адресою: м. Одеса, вул. Торгова, 29/31, та в цілому складаються з приміщень загальною площею 92,3 кв.м. оцінені на рівні 747 960,00 грн.
Водночас, як вбачається із матеріалів справи, жодна сторона не скористалась наданим їй правом, передбаченим ст. 101 Господарського процесуального кодексу України, та не надала висновок експерта з питання вартості спірного майна станом на момент звернення до суду з відповідним позовом (з урахуванням положень абз. 2 ч. 1 ст. 216 Цивільного кодексу України), який би був складений на замовлення будь-якої сторони.
Відтак, приймаючи до уваги суперечливий характер обставин, що мають значення для справи, враховуючи предмет доказування у даній справі, відсутність у матеріалах справи будь-якого експертного висновку, що підтверджує або спростовує позиції сторін у даній справі, а також, з огляду на наявну у матеріалах справи заяву про призначення судової оціночно-будівельної експертизи, апеляційна колегія вважає, що у суду першої інстанції були всі підстави, призначити відповідну експертизу у даній справі, з метою визначення вартості спірних нежитлових приміщень першого поверху, що розташовані за адресою: м. Одеса, вул. Торгова, 29/31, та в цілому складаються з приміщень загальною площею 92,3 кв.м. і з приміщень загальною площею 92,3 кв.м., саме станом на момент відшкодування вартості спірного майна, тобто – станом на даний час.
При цьому, перелік питань, поставлених судом першої інстанції, відповідає орієнтованому переліку питань для даних видів експертиз, передбачених Науково-методичними рекомендаціями з питань підготовки та призначення судових експертиз та експертних досліджень ( Затвердженої Наказом Міністерства юстиції України 08.10.1998 № 53/5 (у редакції наказу Міністерства юстиції України від 26.12.2012 № 1950/5)).
Призначення господарським судом судової експертизи у справі та, відповідно, її проведення експертною установою зумовлюють неможливість проведення подальших процесуальних дій, тому Господарський суд Одеської області обґрунтовано скористався наданим йому п. 2 ч. 1 ст. 228 Господарського процесуального кодексу України правом та зупинив провадження у справі до одержання результатів цієї експертизи.
Отже, призначення судом судової експертизи не суперечить чинному законодавству та сприятиме вирішенню питання, необхідного у даній справі для дослідження обставин, що входять до предмету доказування та встановлення яких потребує наявних у експерта спеціальних знань, тому, ухвала місцевого господарського суду прийнята з дотриманням норм процесуального права, а передбачені законом підстави для її скасування чи зміни відсутні.
Щодо апеляційного оскарження ухвали Господарського суду Одеської області від 26.06.2024 у справі № 916/5804/23 з боку ОСОБА_1 , то судова колегія виходить з наступного.
Позовні вимоги в межах справи №916/5804/23 заявлені до ТОВ «АРТ», а тому відповідне відшкодування вартості спірних приміщень, отриманих за Договором купівлі-продажу від 12.08.2010, який був визнаний недійсним, має здійснювати саме відповідач у даній справі, а не третя особа - ОСОБА_3 , представник за законом якої (батько ОСОБА_1 ) звернувся до суду апеляційної інстанції.
Спірні нежитлові приміщення відчужені на користь малолітніх дітей, що було підставою для звернення заступника прокурора Одеської області в інтересах держави в особі Одеської міської ради у травні 2017 року до Приморського районного суду м. Одеси з позовом в межах справи №522/8398/17 до ОСОБА_4 та ОСОБА_3 , інтереси яких представляють їх представники за законом – ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , про витребування відповідних нежитлових приміщень. Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 11.01.2022 у справі №522/8398/17, залишеним без змін постановою Одеського апеляційного суду від 29.11.2022, у задоволенні позову заступника прокурора Одеської області відмовлено. Відмовляючи в задоволенні позову, суди виходили, зокрема з того, що ОСОБА_2 є правомірним і добросовісним набувачем, тобто мала право на відчуження спірних об`єктів малолітнім дітям. Постановою Верховного Суду від 02.05.2023 у справі №522/8398/17 касаційну скаргу Одеської обласної прокуратури залишено без задоволення, рішення Приморського районного суду м. Одеси від 11.01.2022 та постанову Одеського апеляційного суду від 29.11.2022 залишено без змін. Ухвалюючи таке рішення, Верховний Суд також виходив з того, що перекладення на третіх осіб наслідків скасування рішення Одеської міської ради рішення від 14.04.2010 №5649-V та задоволення позову у цій справі матиме наслідком порушення справедливого балансу та покладатиме надмірний індивідуальний тягар на відповідачів, а отже, буде непропорційним. До таких же висновків дійшов Верховний Суд за результатом розгляду аналогічних правовідносин у постанові від 02.05.2023у справі №520/7397/15-ц, від 06.11.2019 у справі №522/14454/15-ц, від 23.01.2019 у справі №916/2130/15. Враховуючи практику Верховного Суду, позивач у даній справі звернувся з позовом саме до сторони недійсного правочину, а не до добросовісного набувача.
Приписами частини 4 ст. 75 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. 
Оскільки відносно третіх осіб у даній справі встановлені обставини визнання їх добросовісними набувачами спірних приміщень, то до останніх в подальшому не муже бути також заявлені вимоги відшкодування вартості таких приміщень в порядку регресу.
Враховуючи наведене, судова колегія зазначає, що призначення оскаржуваною ухвалою суду першої інстанції у справі №916/5804/23 судової оціночно-будівельної експертизи взагалі не порушує будь-яких прав третіх осіб ( ОСОБА_3 та ОСОБА_4 в особі їх законних представників) та не стосується останніх. 
Доводи ОСОБА_1 , викладені в апеляційній скарзі на ухвалу Господарського суду Одеської області від 26.06.2024 у справі №916/5804/23, стосуються розгляду справи по суті, а тому відхиляються колегією суддів за необґрунтованістю.
З огляду на зазначене, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Господарського суду Одеської області від 26.06.2024 про призначення судової оціночно-будівельної експертизи у справі №916/5804/23 слід залишити без задоволення, а ухвалу місцевого господарського суду – без змін.
Окремо судова колегія звертає увагу на те, що 10.06.2025 від судового експерта Одеського науково-дослідного інституту судових експертиз разом із справою надійшло повідомлення №24-4195 від 28.05.2025 про неможливість проведення відповідної експертизи та надання експертного висновку, у зв`язку з чим суд апеляційної інстанції зазначає, що оскаржувана ухвала вичерпала свою дію.
Відповідно до ст.129 Господарського процесуального кодексу України витрати по сплаті судового збору покладаються на заявника апеляційної скарги.
Керуючись ст. 269, 270, 271, 275, 276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, апеляційний господарський суд, –

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Ухвалу Господарського суду Одеської області від 26.06.2024 у справі №916/5804/23 залишити без змін.
Справу №916/5804/23 направити до Господарського суду Одеської області для продовження судового розгляду.
Постанова, відповідно до вимог ст. 284 Господарського процесуального кодексу України, набирає законної сили з дня її ухвалення та не підлягає оскарженню.
Повний текст постанови складений та підписаний 04.05.2026, у зв`язку із перебуванням судді-члена колегії Діброви Г.І. у відпустці з 13.04.2026 по 15.04.2026 та у відрядженні - з 16.04.2026 по 18.04.2026, а також перебуванням судді-члена колегії Ярош А.І. у відпустці з 20.04.2026 по 01.05.2026. 

Головуючий суддя Савицький Я.Ф.

Суддя Діброва Г.І.

Суддя Ярош А.І.