Справа № 523/1000/26
Провадження №2/523/2559/26

З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"02" червня 2026 р. м.Одеса
Пересипський районний суд м.Одеси в складі:
головуючого судді Бокова О.М.,
за участю секретаря судового засідання Шаріпової Ю.М.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду №7 в м.Одесі в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовною заявою Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансово-кредитний супермаркет» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, -
В С Т А Н О В И В:
Представник позивача звернувся до суду з позовною заявою до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 25.07.2017 року між ТОВ «Фінансово-Кредитний Супермаркет» та ОСОБА_1 укладений договір №1247150 про надання кредиту, на підставі якого ТОВ «Фінансово-Кредитний Супермаркет» надало відповідачу грошові кошти в сумі 110000 грн, для власних потреб на умовах строковості, платності, у безготівковій формі шляхом перерахування коштів з поточного рахунку кредитодавця на рахунок позичальника, зазначений у додатку №2, який є невід`ємною частиною договору, а позичальник зобов`язався своєчасно погашати кредит, сплачувати фіксовану процентну ставку за користування кредитом із розрахунку 28,00% від суми заборгованості та виконувати інші зобов`язання згідно з договором. Відповідач порушив умови договору, у зв`язку з чим станом на 01.12.2025 року виникла заборгованість в сумі 925620,21 грн, з яких: 104552,66 грн - заборгованість за кредитом, 244041,55 грн - заборгованість по відсотках, 440000 грн - заборгованість по комісії, 14700 грн. – заборгованість за штрафними санкціями, 87588,21 грн. заборгованість по рахунку інфляції, а також 34737,79 грн. – заборгованість за 3% річних.
Ухвалою Пересипського районного суду м.Одеси від 27.02.2026 року відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання.
Ухвалою Пересипського районного суду м.Одеси від 30.04.2026 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду
В судове засідання представник позивача не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, надав заяву в якій позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити з підстав викладених у позовній заяві, а також не заперечував щодо ухвалення заочного розгляду справи.
Відповідач в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, причини неявки суду не повідомив. Заяв, клопотань на адресу суду не надходило, у зв`язку з чим суд вважає можливим розглянути справу на підставі наявних доказів відповідно до ст.280 ЦПК України.
Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Дослідивши у судовому засіданні матеріали справи в порядку спрощеного позовного провадження, з`ясувавши всі обставини справи в їх сукупності, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.
Судом встановлено, що 25.07.2017 року між ТОВ «Фінансово-Кредитний Супермаркет» та ОСОБА_1 укладено договір №1247150 про надання кредиту, на підставі якого ТОВ «Фінансово-Кредитний Супермаркет» надало відповідачу грошові кошти в сумі 110000 грн, для власних потреб на умовах строковості, платності, у безготівковій формі шляхом перерахування коштів з поточного рахунку кредитодавця на рахунок позичальника, зазначений у додатку №2, який є невід`ємною частиною договору, а позичальник зобов`язується своєчасно погашати кредит, сплачувати фіксовану процентну ставку за користування кредитом із розрахунку 28,00% від суми заборгованості та виконувати інші зобов`язання згідно з договором (п. 1.1 договору).
Датою остаточного повернення кредиту є 15.07.2019 року (п. 1.3 договору).
Згідно із п. 2.5 договору позичальник за обслуговування кредиту сплачує щомісячно комісійну винагороду в розмірі 4% від суми кредиту, зазначеної в п. 1.1 договору. Комісія сплачується починаючи із 01.08.2017 року, у разі повного дострокового повернення кредиту за фактичний період користування.
Відповідно до п. 2.6 договору сплата процентів, суми кредиту та інших платежів здійснюється позичальником щомісячно ануїтетними платежами, згідно погодженого сторонами графіку, починаючи із 01.08.2017 року.
За надання кредиту позичальник сплачує комісію в розмірі 2% від суми кредиту, встановленої в п. 1.1 договору, в день видачі кредиту, одноразово. (п. 2.7 договору).
Договір укладений сторонами в простій письмовій формі.
Відповідно до додатку 2 до договору, за заявою позичальника сума 107800 грн видана йому в користування згідно зазначених ним реквізитів, з урахуванням утриманої комісії згідно пп.2.7 Договору №1247150
Позивачем виконано умови договору та перераховано відповідачу обумовлену суму кредиту в розмірі 107800 грн, про що свідчить копія платіжної інструкції №47582 від 25.07.2017 року.
Відповідач в свою чергу свої зобов`язання перед кредитором щодо повернення кредиту та нарахованих процентів не виконав.
Згідно положень ч. 1 ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
За ч. 2 ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.
Як передбачено ст. 627 ЦК України, відповідно до ст.6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.
Відповідно до положень ст.ст. 526, 530 ЦК України, зобов`язання повинні виконуватися належним чином і в установленні строки відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а згідно зі ст. 629 ЦК України - договір є обов`язковим для виконання сторонами.
Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, установлених ст. 82 ЦПК України.
Належними доказами в розумінні ст. 77 ЦПК України є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.
Згідно з принципом диспозитивності, встановленим ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
З матеріалів справи вбачається, що ТОВ «Фінансово-Кредитний Супермаркет» виконало свої обов`язки за договором про надання споживчого кредиту, в той час як відповідач належним чином не виконав взяті на себе зобов`язання у зв`язку із чим має заборгованість, що станом на 01.12.2025 року складає 925620,21 грн, з яких: 104552,66 грн - заборгованість за кредитом, 244041,55 грн - заборгованість по відсотках, 440000 грн - заборгованість по комісії, 14700 грн. – заборгованість за штрафними санкціями, 87588,21 грн. заборгованість по рахунку інфляції, а також 34737,79 грн. – заборгованість за 3% річних.
З позову вбачається, що кредитор проводив нарахування процентів за користування кредитом з 25.07.2017 року до 01.12.2025 року, що не відповідає погодженому сторонами строку кредитування, який спливав 15.07.2019 року.
У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 02.10.2020 у справі №911/19/19 вказано, що суд має з`ясовувати обставини, пов`язані з правильністю здійснення позивачем розрахунку, та здійснити оцінку доказів, на яких цей розрахунок ґрунтується. У разі якщо відповідний розрахунок позивачем здійснено неправильно, то суд, з урахуванням конкретних обставин справи, самостійно визначає суми нарахувань, які підлягають стягненню, не виходячи при цьому за межі визначеного позивачем періоду часу, протягом якого, на думку позивача, мало місце невиконання такого зобов`язання, та зазначеного позивачем максимального розміру стягуваних сум нарахувань.
Застосовуючи вказаний підхід в даній справі, судом проведено перерахунок заборгованості, що заключається в наступному.
Із суми заборгованості за процентами, стягнення якої є предметом даного позову, вираховано суму процентів, яка нарахована після 15.07.2019 та складає 182441,55 грн. За таких умов розмір процентів за користування кредитом протягом погодженого сторонами строку кредитування, яку належить стягнути із відповідача, складає 61600 грн.
Щодо стягнення комісії за обслуговування кредитної заборгованості за кредитним договором №1247150 від 25.07.2017 року, суд зазначає наступне.
10.06.2017 набув чинності Закон України від 15.11.2016 №1734-VIII «Про споживче кредитування», у зв`язку з чим у Законі України від 12.05.1991 №1023-XII «Про захист прав споживачів» текст статті 11 викладено в такій редакції: «Цей Закон застосовується до відносин споживчого кредитування у частині, що не суперечить Закону України «Про споживче кредитування».
Умовами укладеного сторонами договору передбачено щомісячну комісію за обслуговування кредитної лінії в розмірі 4% від суми кредиту. Проте ні в договорі, ні в інших наявних у справі доказах немає переліку додаткових та супутніх послуг, за які встановлена щомісячна комісія, а також одноразову комісію за видачу кредиту 2% від його суми.
Водночас згідно з ч. 1, 2 ст. 11 Закону України «Про споживче кредитування» до таких послуг не може бути віднесено щомісячне надання інформації про стан кредиту, так як її споживач має право отримувати безоплатно. Позивач не зазначив та не надав доказів узгодження з відповідачем переліку послуг, за які він має сплачувати комісію, при укладенні договору позики.
Закон України «Про споживче кредитування» передбачає право банку встановлювати у кредитному договорі комісію за обслуговування кредиту.
Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про споживче кредитування» загальні витрати за споживчим кредитом це витрати споживача, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та супутні послуги кредитодавця та кредитного посередника (за наявності), для отримання, обслуговування і повернення кредиту.
Положеннями ч. 2 ст. 8 Закону України «Про споживче кредитування» визначено, що до загальних витрат за споживчим кредитом включаються, зокрема, комісії кредитодавця, пов`язані з наданням, обслуговуванням і поверненням кредиту, у тому числі комісії за обслуговування кредитної заборгованості, розрахунково-касове обслуговування, юридичне оформлення тощо.
За положеннями ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів», продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача. Якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінено або визнано недійсним. Положення, що було визнане недійсним, вважається таким з моменту укладення договору.
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 13.07.2022 у справі №363/1834/17 зазначила, що банкам забороняється вимагати від клієнта придбання будь-яких товарів чи послуг від банку або від спорідненої чи пов`язаної особи банку як обов`язкову умову надання банківських послуг (частина третя статті 55 Закону №2121-III), однією із яких є розміщення залучених у вклади (депозити), у тому числі на поточні рахунки, коштів та банківських металів від свого імені, на власних умовах та на власний ризик (пункт 3 частини третьої статті 47 цього Закону), зокрема надання споживчого кредиту. Тому банк не може стягувати з позичальника платежі за дії, які він вчиняє на власну користь (ведення кредитної справи, договору, розрахунок і облік заборгованості за кредитним договором тощо), чи за дії, які позичальник вчиняє на користь банку (наприклад, прийняття платежу від позичальника), чи за дії, що їх вчиняє банк або позичальник з метою встановлення, зміни, припинення правовідносин (укладення кредитного договору, внесення до нього змін тощо). Інакше кажучи, банк неповноважний стягувати з позичальника плату (комісію) за управління кредитом, адже такі дії не становлять банківську послугу, яку замовив позичальник (або супровідну до неї), а є наслідком реалізації прав та обов`язків банку за кредитним договором і відповідають економічним потребам лише самого банку.
Закон України «Про споживче кредитування» розмежовує оплатність та безоплатність надання інформації про кредит залежно від періодичності звернення споживача із запитом щодо надання такої інформації.
Згідно з ч. 1 ст. 11 Закону України «Про споживче кредитування» після укладення договору про споживчий кредит, кредитодавець на вимогу споживача, але не частіше одного разу на місяць, у порядку та на умовах, передбачених договором про споживчий кредит, безоплатно повідомляє йому інформацію про поточний розмір його заборгованості, розмір суми кредиту, повернутої кредитодавцю, надає виписку з рахунку/рахунків (за їх наявності) щодо погашення заборгованості, зокрема інформацію про платежі за цим договором, які сплачені, які належить сплатити, дати сплати або періоди у часі та умови сплати таких сум (за можливості зазначення таких умов у виписці), а також іншу інформацію, надання якої передбачено цим Законом, іншими актами законодавства, а також договором про споживчий кредит.
Згідно з частиною 5 статті 12 Закону України «Про споживче кредитування» умови договору про споживчий кредит, які обмежують права споживача порівняно з правами, встановленими цим Законом, є нікчемними.
З урахуванням викладеного, комісія за обслуговування кредитної заборгованості може включати плату за надання інформації про стан кредиту, яку споживач вимагає частіше одного разу на місяць. Умова договору про споживчий кредит, укладеного після набуття чинності Законом України «Про споживче кредитування» щодо оплатності інформації про стан кредитної заборгованості, яку споживач вимагає один раз на місяць, є нікчемною відповідно до частин 1-2 статті 11, частини 5 статті 12 Закону України «Про споживче кредитування».
Такий правовий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 13.07.2022 у справі №496/3134/19, постанові Верховного Суду від 29.11.2023 у справі №461/2857/20.
У постанові Верховного Суду від 31.08.2022 у справі №202/5330/19 зазначено, що у кредитному договорі не зазначено переліку додаткових та супутніх банківських послуг кредитодавця та/або кредитного посередника, які пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту, які надаються позивачу та за які банком встановлена щомісячна комісія за обслуговування кредиту (розрахунково-касове обслуговування). При цьому до таких послуг не може бути віднесено щомісячне надання інформації про стан кредиту, яку споживач має право отримувати безоплатно згідно з частиною 1 та частиною 2 статті 11 Закону України «Про споживче кредитування». Банк не зазначив та не надав доказів наявності, переліку таких послуг і погодження їх зі споживачем при укладенні оспорюваного кредитного договору. За таких обставин положення пункту 1.2 та розділу 4 кредитного договору щодо обов`язку позичальника щомісячно сплачувати плату за обслуговування кредиту (розрахунково-касове обслуговування) є нікчемними відповідно до частини 1 та частини 2 статті 11, частини 5 статті 12 Закону України «Про споживче кредитування».
Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (ч. 1 ст. 81 ЦПК України).
З матеріалів даної справи не вбачається необхідності внесення плати за додаткові, супутні послуги позикодавця пов`язані з розрахунково-касовим обслуговуванням, в кредитному договорі не зазначено переліку додаткових та супутніх послуг, які пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту, що надаються ОСОБА_1 та за які встановлена щомісячна комісія за обслуговування кредиту, крім факту видачі кредиту в користування.
Враховуючи викладене, суд вважає, що позов в частині стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за комісією за кредитним договором №1247150 від 25.07.2017 року слід задовольнити частково.
Як вбачається із розрахунку заборгованості, за період із 25.07.2017 року до 01.12.2025 року нараховано 440000 грн комісії, з яких сплачено 4400 грн.
З огляду на викладені вище висновки суд дійшов переконання, що сума нарахованої комісії, окрім 2% за видачу кредиту позичальнику, не підлягає до стягнення, оскільки була нарахована неправомірно. Сплачену суму комісії слід зарахувати на погашення заборгованості за сумою кредиту, яка станом на час розгляду прострочена, відповідно до пріоритетності, погодженої сторонами в п. 2.8 договору, за виключенням суми комісії в розмірі 2% від суми кредиту, що складає 2200 грн та належить позикодавцеві на підставі п. 2.7 договору.
За таких умов заборгованість за основною сумою боргу складе 102352,66 грн.
Щодо позовних вимог в частині стягнення штрафних санкцій, інфляційних втрат та 3% річних за прострочення грошового зобов`язання, суд зазначає наступне.
Згідно з ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
В позовних вимогах позивач просив стягнути за період з 25.07.2017 року по 01.12.2025 року 14700 грн. – заборгованість за штрафними санкціями, 87588,21 грн. заборгованість по рахунку інфляції, а також 34737,79 грн. – заборгованість за 3% річних.
Частиною другою статті 625 ЦК України передбачено обов`язок боржника сплатити суму боргу з урахуванням індексу інфляції за весь час прострочення, а також трьох процентів річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Разом з тим, пунктом 18 Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України передбачено, що у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем).
Тобто з 24.02.2022 відповідач звільнений від відповідальності, визначеної статтею 625 ЦК України згідно наведеної норми права, проте нарахування штрафні санкції, інфляційні втрати та 3% річних позивач проводить за період до 31.01.2022, що вбачається із розрахунку заборгованості, відтак відповідні суми належить стягнути із відповідача.
Відповідно до ст. 141 ЦПК України судові витрати покладаються на сторони пропорційно задоволеним позовним вимогам.
З огляду на викладене, з відповідача на користь позивача слід стягнути понесені ним судові витрати у вигляді сплаченого судового збору пропорційно розміру задоволених позовних вимог в сумі 4514 грн. 29 коп.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст.4, 5, 13, 76-81, 178, 141, 263, 265, 268, 280-282 ЦПК України, суд,
У Х В А Л И В:
Позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансово-кредитний супермаркет» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором - задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , останнє відоме зареєстроване місце проживання за адресою: АДРЕСА_1 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансово-кредитний супермаркет» (код ЄДРПОУ 38604217, місцезнаходження за адресою: м.Київ, вул.Лейпцизька, буд.16, № рахунку НОМЕР_2 в АТ «ОТП Банк», МФО 300528) заборгованість за кредитним договором №1247150 від 25.07.2017 року в сумі 300978 (триста тисяч дев`ятсот сімдесят вісім) гривень 66 копійок, з яких: 102352,66 грн - заборгованість за кредитом, 61600 грн - заборгованість по відсотках, 14700 грн. – заборгованість за штрафними санкціями, 87588,21 грн. заборгованість по рахунку інфляції, а також 34737,79 грн. – заборгованість за 3% річних.
Стягнути з ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , останнє відоме зареєстроване місце проживання за адресою: АДРЕСА_1 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансово-кредитний супермаркет» (код ЄДРПОУ 38604217, місцезнаходження за адресою: м.Київ, вул.Лейпцизька, буд.16, № рахунку НОМЕР_2 в АТ «ОТП Банк», МФО 300528) судові витрати на судовий збір в сумі 4514 (чотири тисячі п`ятсот чотирнадцять) гривень 29 копійок.
В іншій частині позовних вимог відмовити.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.
Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.
У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку, встановленому ЦПК України. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Одеського апеляційного суду в порядку ст. 355 ЦПК України.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Повне судове рішення складено 02.06.2026 року.

Суддя          О.М.Боков