Справа № 463/3064/26 Головуючий у 1 інстанції: Нор Н.В. 
Провадження № 33/811/985/26 Доповідач: Романюк М. Ф. 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 червня 2026 року Львівський апеляційний суд в складі судді судової палати з розгляду кримінальних справ Романюка М.Ф., розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу захисника особи, яка притягається до адміністративної відповідальності  ОСОБА_1 – адвоката Худоби Ганни Михайлівни на постанову судді Личаківського районного суду м.Львова від 21 травня 2026 року про притягнення  ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП,

встановив:

вищенаведеною постановою ОСОБА_1 , визнано винним у вчиненні правопорушень, передбаченого, ч.1 ст.130 Кодексу України про адміністративні правопорушення та обрано йому покарання у виді адміністративного штрафу у розмірі 1000 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17000 грн (сімнадцять тисяч гривень) з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 (один) років.
Стягнуто ОСОБА_1 на користь держави судовий збір в розмірі 665 грн. 60 коп.
Згідно з постановою судді, з протоколу про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 №620936 від 22.03.2026 року вбачається, що 21.03.2026 року об 22:15 год. м. Винники, вул. Винна Гора, 5В, особа ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 керував ТЗ Mersedes-Benz GL 350, днз НОМЕР_1 в стані алкогольного сп`яніння. Огляд проводився на стан сп`яніння зі згоди водія проводився в медичному закладі у встановленому законом порядку, що підтверджує висновок на стан алкогольного сп`яніння номер 000322 від 21.03.2026 року, чим порушив п. 2.9 а ПДР, що передбачає відповідальність за ч. 1 ст. 130 КУпАП.
Не погоджуючись з даною постановою захисник особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 – адвокат Худоба Г.М. подала апеляційну скаргу, в якій просить поновити строк на апеляційне оскарження постанови, скасувати постанову суду та провадження у справі закрити на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП за відсутністю в діях події і складу адміністративного правопорушення.
Щодо строку на апеляційне оскарження зазначає, що суддею першої інстанції оголошена лише резолютивна частина постанови, копія повного тексту постанови була надіслана в електронний кабінет захисника – 26.05.2026 року.
В обґрунтування апеляційної скарги покликається на те, що постанова суду прийнята без врахування всіх обставин справи та доводів сторони захисту та без врахування норм чинного законодавства, які регламентують процедуру перевірки на стан алкогольного сп`яніння.
Звертає увагу на те, що ОСОБА_1 автомобілем не керував, жодних доказів керування транспортним засобом у матеріалах справи немає.
Вказує, що суд першої інстанції взагалі не надав оцінки аргументам захисту щодо порушення процедури огляду на стан сп`яніння.
Особа, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 та його захисник – адвоката Худоба Г.М. в суд апеляційної інстанції для участі в розгляді справи не з`явилися, про час, дату та місце розгляду повідомлялися належним чином, жодних заяв чи клопотань до суду не надходило.
Відповідно до ч. 6 ст. 294 КУпАП за таких обставин неявка правопорушника в судове засідання апеляційного суду не перешкоджає розгляду справи.
Перевіривши доводи апеляційної скарги та дослідивши матеріали справи, апеляційний суд вважає, що апеляційну скаргу слід задоволити з таких підстав.
Доводи апелянта щодо поважності пропуску строку апеляційного оскарження є обґрунтованими. Суд вважає, що строк апеляційного оскарження пропущений апелянтом з поважних причин, а тому його слід поновити.
Відповідно до вимог статей 245, 251, 252, 280 КУпАП суд зобов`язаний повно, всебічно та об`єктивно з`ясувати всі обставини справи, встановити чи було вчинено адміністративне правопорушення та чи винна особа у його вчиненні, дослідити наявні у справі докази, дати їм належну правову оцінку і в залежності від встановленого, прийняти мотивоване законне рішення.
Постанова судді згідно ст. 283 КУпАП має ґрунтуватися на обставинах, встановлених при розгляді справи, тобто на достатніх і незаперечних доказах.
Проте, вищевказані вимоги закону суддею районного суду дотримані не були і висновок про доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, за обставин, наведених у постанові, не підтверджується належними та допустимими доказами.
Як на докази винуватості ОСОБА_1 у скоєнні правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, суддя першої інстанції послався на: протокол про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 №620936 від 22.03.2026 року, результат тесту за допомогою Drager Alcotest 6820, відеозаписи з нагрудних камер працівників поліції, рапорт працівників поліції, акт огляду на стан алкогольного сп`яніння, висновок №000322 від 22.03.2026 року щодо результатів медичного огляду з метою виявлення стану алкогольного сп`яніння.
Вказані докази апеляційний суд не може визнати належними, допустимими, достовірними та такими, які узгоджуються зі стандартом доказування «поза розумним сумнівом», і які свідчать про беззастережну винуватість ОСОБА_1 у вчиненні інкримінованого йому адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, виходячи із наступного. 
Відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 №620936 від 22.03.2026 року вбачається, що 21.03.2026 року об 22:15 год. м. Винники, вул. Винна Гора, 5В, особа ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 керував ТЗ Mersedes-Benz GL 350, днз НОМЕР_1 в стані алкогольного сп`яніння. Огляд проводився на стан сп`яніння зі згоди водія проводився в медичному закладі у встановленому законом порядку, що підтверджує висновок на стан алкогольного сп`яніння номер 000322 від 21.03.2026 року, чим порушив п. 2.9 а ПДР, що передбачає відповідальність за ч. 1 ст. 130 КУпАП.
Зі змісту ч. 1 ст. 130 КУпАП вбачається, що обов`язковою ознакою зазначеного складу правопорушення є саме керування особою, щодо якої є обґрунтовані підстави вважати, що вона перебуває в стані сп`яніння, транспортним засобом. Тобто дане правопорушення може бути вчинено виключно водієм транспортного засобу. 
Як вбачається із наданого суду відеозапису, на ньому не зафіксовано ані руху транспортного засобу, ані моменту його зупинки, ані факту керування ОСОБА_1 будь-яким автомобілем. При цьому ОСОБА_1 з самого початку спілкування з працівниками поліції категорично заперечує факт керування автомобілем.
Тобто, жодного належного доказу того, що ОСОБА_1 здійснював керування транспортним засобом та був зупинений працівниками поліції у місці та в час, зазначений у протоколі, як матеріали справи, так і відеозапис не містять. 
Таким чином, доказів факту керування саме ОСОБА_1 транспортним засобом, встановлених за допомогою об`єктивних засобів контролю матеріали справи не містять.
Згідно пункту 27 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» № 14 від 23.12.2005 року, керування транспортним засобом слід розуміти як виконання функцій водія під час руху такого засобу або інструктора-водія під час навчання учнів-водіїв, незалежно від того, керує особа транспортним засобом, який рухається своїм ходом чи за допомогою буксирування. Для притягнення до відповідальності за ст.130 КУпАП не має значення, протягом якого часу особа, яка перебуває у стані сп`яніння чи під впливом лікарських препаратів, що знижують її увагу та швидкість реакції, керувала транспортним засобом. Правопорушення вважають закінченим з того моменту, коли він почав рухатись.
Отже, факт керування особою транспортним засобом є обов`язковою ознакою об`єктивної сторони складу правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, а тому для висновку про наявність складу правопорушення такий факт повинен бути встановлений та доведений доказами.
За вказаних обставин, матеріали провадження не містять достовірних відомостей, з яких можна було б беззаперечно, за принципом «поза розумним сумнівом» встановити факт керування ОСОБА_1 транспортним засобом, в змісті визначення цього терміну, а тому зазначене в принципі не породжувало обов`язку проходити огляд для визначення стану алкогольного сп`яніння.
Таким чином, має місце недотримання поліцейським Інструкції №1026 щодо порядку роботи та застосування поліцейськими технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки відеозапису та Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.
За таких обставин, протокол про адміністративне правопорушення складено працівником поліції з порушенням норм чинного законодавства, оскільки працівниками поліції не здійснювалася відеофіксація у встановленому законом порядку з використанням портативних відео реєстраторів, а приєднаний до матеріалів справи відеозапис не містить фіксації події, яка б підтверджувала весь хід такої події під час зупинки транспортного засобу. Таким чином версія сторони захисту про те, що ОСОБА_1 не виконував функції водія нічим не спростована, а тому вважається релевантною.
Цим обставинам суд першої інстанції належної оцінки не надав та дійшов необґрунтованого та передчасного висновку про доведеність вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.
Так, стандарт доведення поза розумним сумнівом означає, що сукупність обставин справи, встановлена під час судового розгляду, виключає будь-яке інше розумне пояснення події, яка є предметом судового розгляду, крім того, що інкримінований злочин був вчинений і обвинувачений є винним у вчиненні цього злочину.
Обов`язок всебічного і неупередженого дослідження судом усіх обставин справи у цьому контексті означає, що для того, щоб визнати винуватість доведеною поза розумним сумнівом, версія обвинувачення має пояснювати всі встановлені судом обставини, що мають відношення до події, яка є предметом судового розгляду. Наявність обставин, яким версія обвинувачення не може надати розумного пояснення або які свідчать про можливість іншої версії інкримінованої події, є підставою для розумного сумніву в доведеності вини особи.
Для дотримання стандарту доведення поза розумним сумнівом недостатньо, щоб версія обвинувачення була лише більш вірогідною за версію захисту. Законодавець вимагає, щоб будь-який обґрунтований сумнів у тій версії події, яку надало обвинувачення, був спростований фактами, встановленими на підставі допустимих доказів, і єдина версія, якою розумна і безстороння людина може пояснити всю сукупність фактів, установлених у суді, - є та версія подій, яка дає підстави для визнання особи винною за пред`явленим обвинуваченням.
Суд вправі обґрунтовувати свої висновки про винуватість лише доказами, що випливають із співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпцій факту (рішення ЄСПЛ, справа "Коробов проти України" № 39598/03 від 21.07.2011), тобто таких, що не залишать місце сумнівам, оскільки наявність останніх не узгоджується із стандартом доказування "поза розумним сумнівом" (рішення від 18 січня 1978 року у справі "Ірландія проти Сполученого Королівства" (Ireland v. theUnitedKingdom), п. 161, Series А заява № 25).
За таких обставин, враховуючи, що до складеного щодо ОСОБА_1 протоколу за ч. 1 ст. 130 КУпАП не надано достатніх доказів вчинення адміністративного правопорушення, зазначені порушення слід визнати істотними, які унеможливлюють встановлення у його діях складу адміністративного правопорушення. 
З огляду на викладене, доводи апелянта є слушними та підлягають задоволенню, а постанова суду першої інстанції – скасуванню, із закриттям провадження в справі на підставі п.1 ч.1 ст.247 КУпАП у зв`язку з відсутністю складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП.
Керуючись ст. 294 КУпАП, апеляційний суд

постановив:

поновити захиснику – адвокату Худобі Ганні Михайлівні строк апеляційного оскарження постанови судді Личаківського районного суду м.Львова від 21 травня 2026 року.
Апеляційну скаргу захисника – адвоката Худоби Ганни Михайлівни – задоволити. 
Постанову судді Личаківського районного суду м.Львова від 21 травня 2026 року, якою ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративних правопорушень передбачених ч.1 ст. 130 КУпАП - скасувати, а провадження у справі відносно ОСОБА_1 закрити на підставі п.1 ч.1 ст.247 КУпАП у зв`язку з відсутністю складу адміністративного правопорушення. 
Постанова набирає законної сили з моменту прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає. 

Суддя   М.Ф. Романюк