Справа № 344/15235/25 
Провадження № 2/344/1041/26 

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 червня 2026року м. Івано-Франківськ 

Івано-Франківський міський суд Івано-Франківської області в складі:
головуючої судді Польської М.В.,
секретаря Соляник Т.І.,
за участю:
позивача ОСОБА_1 ,
представника позивача Білан А.М., 
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Івано-Франківську за правилами спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Комунального некомерційного підприємства «Міська клінічна лікарня №1 Івано-Фраківської міської ради» про скасування наказу щодо притягнення до дисциплінарної відповідальності, стягнення судових витрат, - 
В С Т А Н О В И В: 
Позивач звернулася у серпні 2025р. в суд з позовом до Комунального некомерційного підприємства «Міська клінічна лікарня №1 Івано-Франківської міської ради» про визнання незаконним та скасування наказу щодо притягнення до дисциплінарної відповідальності, стягнення судових витрат.
Позовні вимоги обґрунтовує тим, що 02.06.2025р. було видано наказ про притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності, на підставі висновків службового розслідування, зокрема, що ОСОБА_2 навмисне видано виписку №48 з протоколу ЛКК СП ПЦ КНП МКЛ №1 ІФМР жіночої консультації №3 відділення спеціалізованої консультативної допомоги про те, що пологи ОСОБА_3 відбулись 08.02.2025р. у СП ПЦ КНП МКЛ №1 ІФМР, чим введено в оману членів ЛКК. Однак, позивачем не видавалась виписка №48, рукописний текст на якій позивачу не належить, а сама довідка перед підписом позивача вже була підписана трьома членами ЛКК, а тому позивач її також підписала. Жодних пояснень при службовому розслідуванні у позивача не відбиралось, посадова інструкція позивачем не порушувалась. 
17.09.2025р. від відповідача надійшов відзив на позов, в якому вимоги заперечувались. Так, позивач порушила трудову дисципліну, 20.05.2025р. їй запропоновано надати письмові пояснення, від чого вона відмовилась і складено акт. Пацієнтка народила не у МКЛ, а в КНП «Івано-Франківський обласний пренатальний центр», натомість у виписці №48, яка завірена саме позивачем, було вказано, що пологи відбулись у СП ПЦ КНП МКЛ №1 ІФМР, що не відповідало дійсності та могло спричинити фінансові порушення, пов`язані з виплатою державної допомоги та завдати негативної репутації закладу. Проступок виявлено 24.02.2025р., службове розслідування тривало до 02.06.2025р. і наказ видано у межах місячного строку та у межах повноважень керівника.
Ухвалою від 22.01.2026р. було витребувано докази.
В судових засіданнях позивач та її представник вимоги позову підтримали з мотивів, викладених в позовній заяві та наданих пояснень. Просили позов задовольнити в повному обсязі. 
Представник відповідача в судові засідання не з`явився, однак скористався правом подачі відзиву.
Заслухавши пояснення сторони позивача, свідка, дослідивши письмові докази у справі, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено наступне.
Позивач працює лікарем акушер-генікологом жіночої консультації №3 відділення спеціалізованої консультативної допомоги структурного підрозділу «Перинатальний центр» (надалі СП ПЦ) КНП «Міська клінічна лікарня №1 Івано-Франківської міської ради».
02.06.2025р. директором КНП «Міська клінічна лікарня №1 Івано-Франківської міської ради» було видано Наказ №225 про притягнення до дисциплінарної відповідальності лікаря акушер-геніколога жіночої консультації №3 відділення спеціалізованої консультативної допомоги структурного підрозділу «Перинатальний центр» ОСОБА_1 , якій оголошено догану (а.с.8-11). При цьому, як вказано в наказі, з вчинку ОСОБА_2 випливає, що її дії спричинені навмисне, з метою ввести в оману членів ЛКК СП ПЦ КНП МКЛ №1.
Підставою видачі даного наказу вказано: доповідна записка начальника СП ПЦ від 20.05.2025р., копія виписки з протоколу №48 від 24.02.2025р., копія талонну обмінної карти від 10.02.2025р., Акт про відмову надати пояснення від 20.05.2025р., пояснення двох лікарів жіночої консультації №3 та пояснення зав.відділення спеціалізованої консультативної допомоги СП ПЦ.
На даному наказі №225 від 02.06.2025р. при ознайомленні, ОСОБА_2 власноруч внесла незгоду з таким зазначивши, що «наказу про службове розслідування не було, а якщо був то не ознайомлена з таким. В наказі має бути вказано: причина, мета, час службового розслідування та робоча група, яка мала цим займатися, засідань чи слухань якої не було. З актом службового розслідування не ознайомлена. З трактуванням, що дії були спричинені навмисно, з метою ввести членів ЛКК в оману, вбачаю елементи мобінгу і боулінгу, тому що індивідуальна карта вагітної після ознайомлення з ситуацією адміністрації була подана на ЛКК, де чітко вказану установу – ОПЦ, де власне і народила жінка і додавався талон від обмінної картки з ОПЦ. Довідка для жінки має видаватися після засідання ЛКК і детального вивчення інформації і документації, де письмово до скерування в ЛКК комісія має поставити резолюцію. На довідці мій підпис був поставлений останнім і виписувала довідку не я (лікуючий лікар). В даній ситуації на жаль описку в довідці не зауважила, але не вважаю це підставою дисциплінарного покарання», дата ознайомлення з наказом – 06.06.2025р..
Обґрунтовуючи позовні вимоги позивач та її представник зазначили, що позивачем не видавалась виписка №48, рукописний текст на якій позивачу не належить, а сама довідка перед підписом позивача вже була підписана членами ЛКК, а тому позивач її також підписала, не зауваживши певні викладені там дані. 
Натомість сторона відповідача у відзиві зазначала, що наказ видано на підставі висновків службового розслідування, проведеного відповідно до наказу №208 від 20.05.2025 року, в ході якого було встановлено, що лікар акушер-гінеколог жіночої консультації №3 ОСОБА_1 підписала та завірила печаткою виписку №48 з протоколу ЛКК, яка містила неправдиві відомості про місце пологів пацієнтки ОСОБА_3 , що могло призвести до спотворення медичної документації та створення умов для неправомірного отримання державних виплат. В діях позивача наявна вина у формі необережності, так як нею не було перевірено достовірність даних.
Отже, як вірно зазначив представник позивача, оспорюваний наказ містив вину працівника – як умисел, а відзив на позов вже доводить її вину – як необережність.
Пунктами 2.1 та 3.16 Посадової інструкції лікаря акушера-гінеколога (а.с.12-19), на яку посилався керівник відповідача у оспорюваному наказі, передбачено, що основними завданнями лікаря акушера-гінеколога є: надавати спеціалізовану планову та невідкладну акушерсько-гінекологічну допомогу хворим акушерсько-гінекологічного профілю (п.2.1); контролювати виконання середнім і молодшим медичним персоналом лікарських призначень, маніпуляцій (3.16).
Однак, суд зазначає, що в чому визначено факт порушення позивача стосовно двох даних зазначених пунктів її посадової інструкції відповідачем не доведено, а саме порушень в частині надання чи ненадання планової чи невідкладної допомоги породіллі ОСОБА_3 не встановлено, як і не встановлено порушення контролю позивача, як лікаря акушер-гінеколога, за обов`язками виконань середнім і молодшим медичним персоналом. А отже, посилання на дані норми посадової інструкції та їх порушення позивачем в наказі відповідача №255, не знайшли свого підтвердження.
Разом з тим, відповідно до п. 3.15 (а не 3.16 як вказано в наказі №255) цієї ж Посадової інструкції, лікар зобов`язаний вести медичну документацію відповідно до вимог нормативних документів. Отже, даний пункт який описує відповідач у відзиві, хоча зазначає не цей пункт в наказі, є відсилочним до конкретних нормативних актів, що регулюють порядок ведення медичної документації і у разі описки допущеної керівником відповідача щодо посилання в наказі на пункт посадової інструкції, слід було вказати також, які саме порушення стосуються визначеного та затвердженого у встановленому порядку ведення медичної документації позивачем у даному медзакладі.
Натомість відповідач обмежився у відзиві доводами про те, що позивач такі обов`язки за посадовою інструкцією належним чином не виконувала, а також не контролювала правильність оформлення медичної документації, зокрема підписавши документ – виписку №48 з протоколу ЛКК СП ПЦ КНП МКЛ №1 ІФМР жіночої консультації №3 відділення спеціалізованої консультативної допомоги про те, що пологи ОСОБА_3 відбулись 08.02.2025р. у СП ПЦ КНП МКЛ №1 ІФМР, без перевірки його змісту, що є неналежним виконанням трудових обов`язків.
Витребувавши ухвалою суду довідку №48 з протоколу ЛКК СП ПЦ КНП МКЛ №1 ІФМР жіночої консультації №3, виданої 24.02.2025р., вбачається, що така виписка видана на ім`я ОСОБА_3 , яка знаходиться на обліку у відділенні жіночої консультації №3 у лікаря ОСОБА_1 (тобто позивача) та приходила в неї на планові огляди. Заключення – післяпологовий період. Пологи відбулися 08.02.2025р. в СП «ПЦ» КНП МКЛ №1 ІФМР. Довідка (заповнена рукописним текстом, який як доводила позивач їй не належить, а відповідач щодо такого заповнення не висловлювався у відзиві) видана для пред`явлення за місцем вимоги. Голова ЛКК, старший лікар, два члени ЛКК із зазначенням всіх ПІП, до членів ЛКК не відноситься ОСОБА_1 , однак як пояснила позивач підпис у виписці ЛКК має ставити і лікуючий лікар (а.с.75).
Водночас, до видачі даної довідки передувало, як доводила позивач та не спростовано відповідачем, заповнення такої довідки певною особою та проставляння підписів на ній, і в якій черговості таке відбувалось суду встановити не вдалося, сторона відповідачів допит свідків (підписантів) не клопотала, самостійно пояснення не надавала через представника.
А попередньо, позивач заповнювала бланк, з яким породілля скеровується на ЛКК (а.с.83), де чітко позивачем зазначалась установа, де відбулись 08.02.2025р. пологи – ОПЦ, на якій наявний підпис ОСОБА_4 . Отже, дані які дійсно заповнені позивачем, не містили неточності чи приховування вірних обставин.
У відзиві вказується, що даний проступок було виявлено 24.02.2025р. (тобто в день видачі), ким саме теж не зазначено. 
Згідно наказу керівника №208 від 20.05.2025р. було створено комісію (а.с.24), яку зобов`язано провести службове розслідування щодо обставин видачі довідки породіллі ОСОБА_3 , зобов`язано до 20.06.2025р. подати Акт розслідування. В даному наказі (п.3) також зобов`язано (без зазначення кому, однак наказ стосується створення та роботи створеної ним комісії) взяти письмові пояснення у лікаря ОСОБА_1 та інших трьох підписантів довідки.
Як вбачається з Інструкції про порядок проведення службових розслідувань в КНП «Міська клінічна лікарня №1 ІФМР», затвердженої наказом керівника 12.08.2024р. (а.с.20-23), комісія зі службового розслідування визначає перелік питань, коло працівників причетних до правопорушення, опитує причетного, свідків та причетних до події осіб, отримує усні чи письмові пояснення від будь якої причетної особи. За результатами засідання робочої комісії складається протокол. При цьому, особа стосовно якої проводиться розслідування може залучати захисника, який має право бути на засіданнях комісії. За результатами складається висновок, на підставі якого керівник приймає рішення.
Тобто винесенню догани та за наслідком роботи комісії мало бути: відбрання саме комісією пояснень, засідання оформляється протоколом, робота комісії завершується висновком.
До відзиву надані на ім`я керівника пояснення членів ЛКК: Кульчицької Л.П. від 20.05.2025р. про підписання довідки (без вказівки щодо черговості покладення підпису), від ОСОБА_5 від 20.05.2025р. про підписання довідки (після всіх вже отриманих підписів), ОСОБА_6 від 20.05.2025р. про підписання довідки (за наявною підготовкою первинної документації на ЛКК лікарем ОСОБА_1 і помилковості підписання довідки) (а.с.43-45).
За вимогами ст..149 КЗпП України до застосування дисциплінарного стягнення роботодавець повинен зажадати від порушника трудової дисципліни письмові пояснення.
ОСОБА_1 пояснення на ім`я керівника чи створеної комісії не надавала. Водночас позивач стверджувала те, що їй про створення комісії та необхідність надати пояснення не було відомо взагалі. 
Натомість відповідач до позову надав Акт від 20.05.2025р. (а.с.42), підписаний не членами створеної комісії зі службового розслідування (на що наголошувала сторона позивача), а іншими особами в присутності ОСОБА_1 про те, що о 13.00 год остання відмовилася від надання письмового пояснення з приводу видачі довідки породіллі ОСОБА_3 , в якій вказані неправдиві дані про місце народження дитини (для отримання грошової допомоги).
Отже, дійсно відповідачем складений акт відмови позивача від пояснень, проте такий складений не членами створеної комісії про проведення службового розслідування, а тому відповідачем не доведено чи дійсно на виконання наказу №208 відбирались комісією пояснення у позивача, чи було відомо їй про засідання комісії, чи запрошувалась на засідання працівник щодо якого проводилось розслідування, в т.ч. чи могла вона скористатись правом участі захисника на такому засіданні і чи позивач дійсно відмовилась від надання пояснень щодо обставин події саме на вимогу такої комісії у порядку, визначеному Інструкцією про порядок проведення службових розслідувань в КНП «Міська клінічна лікарня №1 ІФМР», затвердженої наказом керівника 12.08.2024р..
Допитана свідок ОСОБА_3 суду пояснила, що в неї розпочалися пологи, коли вона була вдома. І саме вдома у присутності чоловіка (військовослужбовець, які перебував на той час вдома якраз) вона й народила свою дитину. Після чого її одразу забрала швидка допомога і доставила у КНП «Івано-Франківський обласний перинатальний центр», а не КНП МКЛ №1, на що вона й не звертала жодної уваги будучи у післяродовому стані, а отже оформляючи та подаючи документи на ЛКК їх взагалі не читала.
Щодо доводів відповідача про порушення позивачем трудової дисципліни, зазначених в наказі №255, зокрема вимог п.13.1 Правил внутрішнього трудового розпорядку КНП «Міська клінічна лікарня №1», то відповідно до такого пункту працівники зобов`язані працювати чесно і сумлінно, своєчасно та точно виконувати розпорядження власника або уповноваженого ним органу, дотримуватись професійних обов`язків медичних працівників, вимог професійної етики та деонтології.
Такі правила внутрішнього трудового розпорядку перекликаються з нормами і закону. 
За вимогами ст. 139 КЗпП України, на яку є посилання в оспорюваному наказі №225, працівники зобов`язані працювати чесно і сумлінно, своєчасно і точно виконувати розпорядження власника або уповноваженого ним органу, додержувати трудової і технологічної дисципліни, вимог нормативних актів про охорону праці, дбайливо ставитися до майна власника, з яким укладено трудовий договір.
В чому саме порушений обов`язок позивачем, як працівником, вимог п.13.1 Правил оспорюваний наказ не містить, однак ймовірно такий стосується - праці чесно і сумлінно, проте саме відповідач має довести підстави порушення трудової дисципліни працівником і такі підстави не можуть бути загальними, а конкретизованими.
В наказі керівника відповідача №225 від 02.06.2025р. дії працівника ОСОБА_7 вказуються як спричинені навмисне, з метою введення членів ЛКК СП ПЦ КНП МКЛ №1 ІФМР в оману, так як породілля ОСОБА_8 перебувала на амбулаторному спостереженні в лікаря акушер-геніколога жіночої консультації №3 відділення спеціалізованої консультативної допомоги СП ПЦ КНП МКЛ №1 ІФМР, а пологи 08.02.2025р. відбулися в КНП «Івано-Франківський обласний перинатальний центр», 24.02.2025р. лікар ОСОБА_9 підготувала первинну документацію для проведення ЛКК та видачі довідки, в зв`язку з чим слід оголосити догану. 
Хоча, як зазначено вище, у змісті відзиву на позов, її дії вже кваліфіковані роботодавцем (відповідачем) як вчинені по необережності. Окрім того, судом не встановлено, що первинна документація містила невірний заклад, де проходили пологи.
Суд з врахуванням встановленого зазначає також і таке.
Згідно з ч. 1 ст. 147, 149 КЗпП України за порушення трудової дисципліни до працівника може бути застосовано такий захід стягнення, в т.ч. як догана.
За кожне порушення трудової дисципліни може бути застосовано лише одне дисциплінарне стягнення.
При обранні виду стягнення роботодавець повинен враховувати ступінь тяжкості вчиненого проступку і заподіяну ним шкоду, обставини, за яких вчинено проступок, і попередню роботу працівника.
Стягнення оголошується в наказі (розпорядженні) і повідомляється працівникові під розписку.
Відповідно до ч. 1 ст. 148 цього Кодексу дисциплінарне стягнення застосовується власником або уповноваженим ним органом безпосередньо за виявленням проступку, але не пізніше одного місяця з дня його виявлення.
Дисциплінарний проступок визначається як винне невиконання чи неналежне виконання працівником своїх трудових обов`язків. Складовими дисциплінарного проступку є дії (бездіяльність) працівника; порушення або неналежне виконання покладених на працівника трудових обов`язків; вина працівника; наявність причинного зв`язку між діями (бездіяльністю) і порушенням або неналежним виконанням покладених на працівника трудових обов`язків.
Недоведеність хоча б одного з цих елементів виключає наявність дисциплінарного проступку.
Саме на роботодавцеві лежить обов`язок надати докази фактів винного вчинення працівником дисциплінарного проступку. При обранні виду стягнення власник або уповноважений ним орган повинен враховувати всі обставини, за яких вчинено проступок. Для притягнення працівника до дисциплінарної відповідальності в обов`язковому порядку має бути встановлена вина як одна з важливих ознак порушення трудової дисципліни.
Отже, при розгляді справ про накладення дисциплінарних стягнень за порушення трудової дисципліни судам необхідно з`ясовувати, в чому конкретно проявилося порушення, чи додержані власником або уповноваженим ним органом передбачені статтями 147–149 КЗпП України правила і порядок застосування дисциплінарного стягнення, зокрема чи враховані обставини, за яких вчинено проступок.
Для правомірного накладення дисциплінарного стягнення роботодавцем необхідна наявність сукупності таких умов: порушення має стосуватися лише тих обов`язків, які є складовими трудової функції працівника чи випливають з правил внутрішнього трудового розпорядку. Невиконання чи неналежне виконання працівником трудових обов`язків має бути винним, скоєним без поважних причин умисно або з необережності.
Трудова дисципліна - це система правових норм, що регулюють внутрішній трудовий розпорядок, встановлюють трудові обов`язки працівників та роботодавця, визначають заохочення за успіхи в роботі й відповідальність за невиконання цих обов`язків.
Якщо у діях працівника відсутні всі обов`язкові елементи дисциплінарного проступку, це виключає правові підстави для застосування стягнення. Суб`єктом дисциплінарного проступку є працівник, що перебуває у трудових відносинах із роботодавцем. Об`єктом такого правопорушення є внутрішній трудовий розпорядок підприємства, зокрема такий його елемент, як трудові обов`язки. Суб`єктивна сторона передбачає встановлення вини працівника. Як зазначає Верховний Суд у постанові від 27.06.2018 р. по справі № 664/2820/15-ц, для притягнення особи до дисциплінарної відповідальності в обов`язковому порядку має бути встановлена вина, як одна із важливих ознак порушення трудової дисципліни. При відсутності вини працівник не може бути притягнутий до дисциплінарної відповідальності. Об`єктивна сторона дисциплінарного проступку складається з протиправної поведінки суб`єкта, шкідливих наслідків діяння і причинного зв`язку між ними.
Законодавство про працю не закріплює переліку діянь, які вважаються порушеннями трудової дисципліни. Тому для встановлення дисциплінарного проступку важливо з`ясувати коло трудових (службових) обов`язків працівника. Саме їх невиконання чи неналежне виконання складають основу об`єктивної сторони складу цього правопорушення. Ці обов`язки визначаються трудовим договором, посадовою (робочою) інструкцією, правилами внутрішнього трудового розпорядку та іншими локальними актами роботодавця, його наказами та розпорядженнями, а також законами та іншими нормативно-правовими актами.
Для правомірного накладення дисциплінарного стягнення роботодавцем необхідно, щоб порушення стосувалося лише тих обов`язків, які є складовими трудової функції працівника чи випливають з правил внутрішнього трудового розпорядку. Крім цього, невиконання чи неналежне виконання працівником трудових обов`язків має бути винним, скоєним без поважних причин умисно або з необережності (постанова Верховного Суду від 24 січня 2022 р. №343/1678/19).
Відповідно до правового висновку, викладеного у постанові Верховного Суду від 18 січня 2018 р, № 757/16203/16-ц, дисциплінарний проступок визначається як винне невиконання чи неналежне виконання працівником своїх трудових обов`язків. Складовими дисциплінарного проступку є дії (бездіяльність) працівника; порушення або неналежне виконання покладених на працівника трудових обов`язків; вина працівника; наявність причинного зв`язку між діями (бездіяльністю) і порушенням або неналежним виконанням покладених на працівника трудових обов`язків. Аналогічні правові висновки щодо тлумачення та застосування статей 147, 147-1 КЗпП України викладено у постановах ВС від 19 липня 2022 р. №608/715/21, від 30 березня 2022 р. №530/1450/19, від 17 лютого 2022 р. №171/131/20.
У наказі про накладення дисциплінарного стягнення має бути зазначено, в чому саме полягає порушення трудової дисципліни, вказівка на фактичні обставини, які стали підставою для застосування заходу дисциплінарного стягнення.
Роботодавець має право вимагати від працівника виконання лише тих трудових обов`язків, які обумовлені між ними, і застосовувати дисциплінарну відповідальність за вчинення працівником проступку, тобто не просто за виявлення факту порушення трудової дисципліни, а за наявності встановленої особи працівника, яка порушила трудові обов`язки, її вини, характеру порушення трудової дисципліни, шкідливих наслідків виявленого правопорушення, встановлення причинного зв`язку між правопорушенням та шкідливими наслідками.
Саме на роботодавця покладається обов`язок доказування фактів винного вчинення працівником дисциплінарного проступку. При обранні виду стягнення власник або уповноважений ним орган повинен враховувати всі обставини, з яких вчинено проступок. Для притягнення працівника до дисциплінарної відповідальності в обов`язковому порядку має бути встановлена провина, як одна із важливих ознак порушення трудової дисципліни. При відсутності вини працівник не може бути притягнутий до дисциплінарної відповідальності.
При розгляді справ про накладення дисциплінарних стягнень за порушення трудової дисципліни судам необхідно з`ясовувати, у чому конкретно проявилося порушення, чи додержані власником або уповноваженим ним органом передбачені статтями 147-1-149 КЗпП України правила і порядок застосування дисциплінарного стягнення, зокрема, чи враховані обставини, за яких вчинено проступок тощо (КЦС ВС від 17.11.2022 р. №695/35/20).
Пояснення порушника трудової дисципліни є однією з важливих форм гарантії, наданих порушнику для захисту своїх законних прав та інтересів, направлених проти безпідставного застосування стягнення (ВС від 20.05.2020 р. №754/4355/17).
Проте невитребування відповідачем письмового пояснення від працівника не є істотним процедурним порушенням та підставою для скасування дисциплінарного стягнення (ВСУ від 19 жовтня 2016 р. №6-2801цс15).
Якщо працівник відмовився від цього, власник повинен скласти акт про відмову від дачі пояснень і провести дисциплінарне розслідування порушення трудової дисципліни. 
Правова оцінка дисциплінарного проступку проводиться на підставі з`ясування усіх обставин його вчинення, у тому числі з урахуванням письмового пояснення працівника.
Звідси, сама відсутність пояснень, без врахуванням судом встановлених обставин, не було б єдиною підставою скасування наказу керівника.
Щодо пропуску притягнення за доводами сторони позивача.
Пропуск строку в один місяць, визначеного статтею 148 КзПП, унеможливлює накладення дисциплінарного стягнення навіть на винного працівника.
Загальне правило викладено у п.п.44,45 постанови КАС ВС від 16.02.2021 №520/3981/19: «Дисциплінарне стягнення застосовується власником або уповноваженим ним органом безпосередньо за виявленням проступку, але не пізніше одного місяця з дня його виявлення, не рахуючи часу звільнення працівника від роботи у зв`язку з тимчасовою непрацездатністю або перебування його у відпустці. Дисциплінарне стягнення не може бути накладене пізніше шести місяців з дня вчинення проступку.
Таким чином, строк у 6 місяців від події вчинення особою проступку є присікальним, а тому збіг цього строку унеможливлює накладення навіть на винну особу дисциплінарного покарання».
Проте важливо розрізняти момент виявлення і застосування стягнення.
Позиція КЦС ВС, викладена у постановах від 20 червня 2018 року справа №516/268/15-ц, від 04 квітня 2018 року справа № 601/608/17, від 19 вересня 2018 року справа №713/1171/16-ц, з цього питання зводиться до наступного. Днем виявлення проступку є день, коли про нього дізналася посадова особа або орган, які мають право на застосування дисциплінарного стягнення. Відповідно, перебіг зазначеного терміну розпочинається, коли проступок виявлено посадовою особою, до обов`язків якої входить контроль за виконанням працівниками своїх посадових обов`язків.
Норма ст.148 КЗпП України передбачає обчислення місячного строку для застосування дисциплінарного стягнення з дня виявлення саме проступку як такого. Тобто під виявленням проступку розуміється не лише виявлення факту (певного діяння), а й встановлення працівника, який учинив ці діяння, протиправність цих діянь, вину працівника, наявність шкідливих наслідків, причинного зв`язку між правопорушеннями та шкідливими наслідками. А отже, день виявлення дисциплінарного проступку не завжди може збігатися з днем його вчинення чи днем виявлення факту. День виявлення проступку може настати значно пізніше від дня його вчинення, а також від дня виявлення факту.
Якщо виявлення проступку як такого відбувається з акту перевірки, виконаної державним чи іншим органом, то обчислення місячного строку для застосування стягнення слід рахувати з дня ознайомлення керівника (установи) з актом перевірки (ревізії) чи вручення керівникові такого акту.
Тому в залежності від обставин звільнення, важливим є відмежувати моменти (факт) виявлення проступку і накладення дисциплінарного стягнення роботодавцем.
Суд відхиляє доводи сторони позивача про те, що строк притягнення був пропущений, оскільки днем виявлення у спірних відносинах буде встановлення створеною комісією зі службового розслідування саме працівника, який учинив ці діяння, протиправність цих діянь, вину працівника, наявність шкідливих наслідків, причинного зв`язку між правопорушеннями та шкідливими наслідками. 
Однак, як вже зазначено вище, до відзиву відповідачем ні протокол комісії по розслідування, ні її висновок поданий за результатами її роботи, не надавалось, при цьому Акт відмови від надання пояснень від 20.05.2025р., складено не створеною комісією, а тому не може також вважатися днем ознайомлення позивача із роботою комісії про службове розслідування, яка розпочата 20.05.2025р.. Позивачем надано сам наказ від 02.06.2025р., який їй доведено до відома 06.06.2025р., а тому суд приходить до висновку, що саме 02.06.2025р. потрібно вважати днем виявлення проступку працівником ОСОБА_1 керівником відповідача, за результатами роботи комісії, хоча така не оформлена у встановленому та затвердженому порядку відповідачем.
При цьому доводи у відзиві про факт проступку і його наслідки, то такі як вказано у відзиві «могли спричинити підроблення офіційної медичної документації та порушення звітності, могли завдати шкоди репутації закладу та створити підстави для фінансових порушень, пов`язаних із виплатами державної допомоги», а отже причинно-наслідковий зв`язок (факт поширення позивачем неправдивої інформації) також не є доведеним.
Дійсно доводи відповідача, що обов`язки працівника випливають не лише з посадової інструкції, але й із загальних норм трудового законодавства, зокрема ст. 139 КЗпП України, а також що вимога працювати чесно та сумлінно охоплює обов`язок не підписувати документи без перевірки їх достовірності, є вірними але не містять конкретизацію виявленого порушення саме працівника ОСОБА_1 .. В такій категорії справ по трудових відносинах, заперечення відповідача не можуть бути загальними та неконкретизованими. 
Отже, у підсумку оцінених доказів, суд приходить до ствердного висновку, що відповідачем не доведено об`єкт та об`єктивну сторону дисциплінарного проступку працівника ОСОБА_1 (позивача), в неї не були відібрані пояснення саме створеною комісією по службовому розслідуванню, результати комісії не оформлені у визначеному роботодавцем порядку, а тому доводи сторони позивача є частково обґрунтованими, а позовні вимоги про скасування наказу щодо притягнення до дисциплінарної відповідальності, підлягають до задоволення. 
За ст.150 КзПП дисциплінарне стягнення може бути оскаржене працівником у порядку, встановленому чинним законодавством.
За ст. 221 КзПП трудові спори розглядаються: комісіями по трудових спорах; місцевими загальними судами.
Працівник може звернутися з заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права (ст. 233 КЗпП)
На переконання суду із досліджених кожного зокрема та їх сукупності доказів у даній цивільній справі та підстав з яких був поданий позов, роботодавцем не в повній мірі було дотримано вимоги законодавства. 
Інші доводи сторін не змінюють висновку суду та не підлягають деталізації.
За змістом частини першої статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України (стаття 5 ЦПК України).
Відповідно до пункту 4 частини третьої статті 2 ЦПК України однією із основних засад (принципів) цивільного судочинства є змагальність сторін.
Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Зокрема, Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи ("Проніна проти України", N 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18.07.2006).
Щодо судових витрат, то слід зазначити наступне.
Позивачем оплачено судовий збір у сумі 1211.20грн. (а.с.29).
Відповідно ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, а тому із відповідача в користь позивача підлягає стягненню судовий збір у сумі 1211.20грн..
На підставі вищевикладеного, ст. 139, 147, 149,235 КЗпП України, ст.ст. 4, 5, 12, 76 -81, 258 , 261-265, 273, 274, 352 ЦПК України, суд – 
В И Р І Ш И В :
Задовольнити позов ОСОБА_1 до Комунального некомерційного підприємства «Міська клінічна лікарня №1 Івано-Фраківської міської ради» про скасування наказу щодо притягнення до дисциплінарної відповідальності.
Скасувати Наказ директора Комунального некомерційного підприємства «Міська клінічна лікарня №1 Івано-Фраківської міської ради» Стефанів Т. за №225 від 02.06.2025р. «Про притягнення до дисциплінарної відповідальності лікаря акушер-геніколога жіночої консультації №3 відділення спеціалізованої консультативної допомоги структурного підрозділу «Перинатальний центр» Вінтонюк Світлану».
Стягнути з Комунального некомерційного підприємства «Міська клінічна лікарня №1 Івано-Фраківської міської ради» (код ЄДРПОУ: 01993322, адреса: 76018, місто Івано-Франківськ, вулиця Матейки, будинок 34) на користь ОСОБА_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 , адреса проживання: АДРЕСА_1 , судовий збір у розмірі 1 211,20 грн. (одна тисяча двісті одинадцять гривень 20 копійок)
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
Рішення суду може бути оскаржено до Івано-Франківського апеляційного суду через Івано-Франківський міський суд протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Суддя Мирослава ПОЛЬСЬКА