ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 
11 червня 2026 року
м. Київ 
справа № 990/597/25
провадження № 11-78 заі 26
Велика Палата Верховного Суду у складі:
судді-доповідачки Мартинюк Н. М.,
суддів Білоконь О. В., Булейко О. Л., Гімона М. М., Губської О. А., Ємця А. А., Короля В. В., Кривенди О. В., Мазура М. В., Погрібного С. О., Стефанів Н. С., Стрелець Т. Г., Ступак О. В., Тітова М. Ю., Ткача І. В., Уркевича В. Ю., 
розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 25 лютого 2026 року (судді Тацій Л. В., Єзеров А. А., Стеценко С. Г., Шарапа В. М., Чиркін С. М.) у справі № 990/597/25 за позовом ОСОБА_1 до Вищої кваліфікаційної комісії суддів України про визнання протиправним та скасування рішень, зобов`язання вчинити певні дії,
У С Т А Н О В И Л А:
Зміст позовної заяви та судового рішення, ухваленого щодо неї
1. 22 грудня 2025 року  ОСОБА_1 (далі - позивач, скаржник, ОСОБА_1 ) звернувся до Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду як суду першої інстанції (далі - Касаційний адміністративний суд) з позовною заявою до Вищої кваліфікаційної комісії суддів України (далі - ВККС України, Комісія, відповідач), у якій просив:
1) визнати протиправним та скасувати рішення ВККС України у складі тимчасової комісії від 13 листопада 2025 року № 560/ас-25 «Про встановлення результатів спеціальної перевірки, дослідження досьє, проведення співбесіди та визначення результатів кваліфікаційного оцінювання кандидата на посаду судді апеляційного загального суду ОСОБА_1 в межах конкурсу, оголошеного рішенням Комісії від 14 вересня 2023 року № 94/зп-23 (зі змінами)» в частині пунктів 2 та 3;
2) визнати протиправним та скасувати рішення ВККС України у пленарному складі від 1 грудня 2025 року в частині пункту 3, яким ОСОБА_1 визнано таким, що не підтвердив здатності здійснювати правосуддя в апеляційному загальному суді, та відмовлено в задоволенні відводів і заяв про самовідвід членів ВККС України;
3) зобов`язати ВККС України у межах конкурсу, оголошеного її рішенням від 14 вересня 2023 року № 94/зп-23 (зі змінами):
- поновити участь ОСОБА_1 у конкурсі на посаду судді апеляційного загального суду в межах конкурсу, оголошеного рішенням ВККС України від 14 вересня 2023 року № 94/зп-23 (зі змінами);
- повторно розглянути питання про встановлення результатів спеціальної перевірки, дослідження досьє, проведення співбесіди, визначення результатів кваліфікаційного оцінювання та підтвердження здатності кандидата на посаду судді апеляційного загального суду ОСОБА_1 здійснювати правосуддя в апеляційному загальному суді в межах конкурсу, оголошеного рішенням Комісії від 14 вересня 2023 року № 94/зп-23 (зі змінами).
2. На обґрунтування позову ОСОБА_1 зазначив, що він бере участь в оголошеному рішенням ВККС України від 14 вересня 2023 року № 94/зп-23 конкурсі на заняття 550 вакантних посад суддів в апеляційних судах. Успішно подолав три етапи кваліфікаційних іспитів, а саме: тестування загальних знань у сфері права та знань зі спеціалізації апеляційного адміністративного суду, тестування когнітивних здібностей та виконання практичного завдання зі спеціалізації апеляційного загального суду (цивільна спеціалізація). Рішенням Комісії від 13 листопада 2025 року № 560/ас-25 встановлено результати спеціальної перевірки стосовно нього, визначено, що за результатами проходження процедури кваліфікаційного оцінювання позивач набрав 679,80 бала, та внесено на розгляд Комісії у пленарному складі питання щодо підтвердження здатності скаржника здійснювати правосуддя в апеляційному загальному суді. 1 грудня 2025 року Комісією у пленарному складі проведено співбесіду з ним, досліджено матеріали досьє, зокрема висновки Громадської ради доброчесності, усні та письмові пояснення кандидата на посаду судді, загальновідому та загальнодоступну інформацію стосовно кандидата, а також інші обставини, документи та матеріали. За результатом цього прийнято оскаржуване рішення, яким його визнано таким, що не підтвердив здатності здійснювати правосуддя в апеляційному загальному суді.
3. ОСОБА_1 не погоджується з правомірністю зазначених рішень, вважає їх протиправними, необґрунтованими і невмотивованими, що в свою чергу, на його думку, є підставою для їх скасування.
4. За результатом автоматизованого розподілу судової справи між суддями 22 грудня 2025 року сформовано колегію суддів у складі головуючої судді Тацій Л. В., суддів Єзерова А. А., Стеценка С. Г., Шарапи В. М., Чиркіна С. М.
5. Касаційний адміністративний суд ухвалою від 23 грудня 2025 року відкрив провадження у цій справі та призначив її до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження у судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін на 14 год 00 хв 16 лютого 2026 року.
6. 24 лютого 2026 року до суду першої інстанції надійшла заява ОСОБА_1 про зміну підстав позову. 
7. У вказаній заяві позицію про необґрунтованість оскаржуваних рішень позивач мотивує тим, що у Комісії не було правових підстав у пленарному засіданні вирішувати питання щодо підтвердження здатності скаржника здійснювати правосуддя в апеляційному загальному суді, проводити повторну співбесіду з позивачем та розглядати і враховувати висновки про невідповідність кандидата на посаду судді критеріям доброчесності та професійної етики, затверджених Громадською радою доброчесності.
8. Також ОСОБА_1 відстоює думку про те, що оскаржувані рішення є протиправними, необґрунтованими і невмотивованими, оскільки ґрунтуються на припущеннях та, як наслідок, порушують принципи кваліфікаційного оцінювання, а саме автономність, запобігання конфлікту інтересів, об`єктивність, неупередженість, прозорість, публічність, рівність умов для кандидатів на посаду судді.
9. Касаційний адміністративний суд ухвалою від 25 лютого 2026 року заяву ОСОБА_1 про зміну підстав позову повернув заявнику на підставі частини восьмої статті 47 Кодексу адміністративного судочинства України (далі також - КАС України), оскільки позивач не подав доказів направлення копії такої заяви та копій доданих до неї документів іншим учасникам справи.
10. Приймаючи це рішення, суд першої інстанції виходив з того, що заяву про зміну підстав позову ОСОБА_1 подав у письмовій формі, на підтвердження направлення її копії відповідачу надав супровідний лист без відмітки оператора поштового зв`язку тощо. 
11. Колегія суддів Касаційного адміністративного суду дійшла висновку, щосупровідний лист не є належним доказом, який би підтверджував направлення такої заяви іншим учасникам справи.
12. Крім того, суд першої інстанції зауважив, що інших доказів виконання процесуального обов`язку з направлення копії заяви про зміну підстав позову, зокрема, листом з описом вкладення ОСОБА_1 не надав.
Короткий зміст та обґрунтування вимог, наведених в апеляційній скарзі
13. ОСОБА_1 не погодився з ухвалою Касаційного адміністративного суду від 25 лютого 2026 року, подав до Великої Палати Верховного Суду (далі також - Велика Палата) апеляційну скаргу, в якій просить її скасувати, а справу направити до суду першої інстанції для продовження розгляду. 
14. Апеляційна скарга обґрунтована тим, що, постановляючи оскаржувану ухвалу, Касаційний адміністративний суд не в повній мірі встановив обставини, які мають значення для вирішення справи, надав неправильну оцінку доказам, що призвело до порушення норм процесуального права.
15. Так, позивач вважає, що суд першої інстанції не надав належної оцінки тому, що він на виконання положень частини восьмої статті 47 КАС України подав супровідний лист про направлення відповідачу копії заяви про зміну підстав позову простим поштовим відправленням відповідно до Правил надання послуг поштового зв`язку, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 5 березня 2009 року № 270 та Закону України «Про поштовий зв`язок».
16. ОСОБА_1 зауважив, що Касаційний адміністративний суд, вказуючи на відсутність на супровідному листі відмітки оператора поштового зв`язку, не зазначив нормативно-правового акта, який передбачає таку вимогу.
17. Наполягає, що суд першої інстанції не встановив факту отримання відповідачем копії заяви про зміну підстав позову, зокрема, у судовому засіданні, а відповідач не заперечував отримання ним указаної заяви.
18. Скаржник переконаний, що суд першої інстанції, вирішуючи питання прийняття до розгляду заяви про зміну підстав позову поза межами судового засідання, порушив принципи гласності і відкритості судового процесу.
19. Також позивач вважає, що Касаційний адміністративний суд в оскаржуваному судовому рішенні не обґрунтував порушення прав відповідача на отримання заяви про зміну підстав позову у випадку розміщення судом сканованої заяви з додатками у підсистемі «Електронний суд», до якого відповідач має доступ.
20. Скаржник стверджує, що Касаційний адміністративний суд припустився надмірного формалізму у трактуванні процесуального законодавства, наслідком чого стало неправомірне обмеження його права на доступ до суду.
Рух апеляційної скарги
21. За результатом автоматизованого розподілу судової справи між суддями 3 березня 2026 року суддею-доповідачкою визначено Мартинюк Н. М.
22. Ухвалою Великої Палати від 4 березня 2026 року відкрито провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 25 лютого 2026 року.
23. Іншою ухвалою судді Великої Палати від 26 березня 2026 року встановлено учасникам справи п`ятиденний строк з моменту отримання цієї ухвали для подання своїх міркувань та заперечень щодо клопотань ОСОБА_1 про витребування доказів та приєднання доказів у цій справі.
24. 8 квітня 2026 року ухвалою судді Великої Палати клопотання ОСОБА_1 про приєднання до матеріалів справи доказів задоволено частково, долучено до матеріалів справи як докази заяву від 16 березня 2026 року позивача та копію листа від 24 березня 2026 року № 20-1790/26 ВККС України, відмовлено у задоволенні клопотання ОСОБА_1 про приєднання до матеріалів справи доказів в іншій частині. Також цією ухвалою відмовлено в задоволенні клопотання ОСОБА_1 про витребування у ВККС України відомостей щодо отримання копії заяви про зміну підстав позову.
25. Ухвалою від 8 квітня 2026 року Велика Палата призначила справу до апеляційного розгляду в порядку письмового провадження без виклику учасників справи на 29 квітня 2026 року. У вказану дату Велика Палата відклала розгляд цієї справи в порядку письмового провадження без виклику учасників справи на 14 травня 2026 року. Надалі розгляд справи відкладено на 11 червня 2026 року.
Позиція відповідача щодо апеляційної скарги  ОСОБА_1 та його відповідь на відзив
26. 16 березня 2026 року до Великої Палати надійшов відзив Комісії на апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в якому висловлено заперечення проти її задоволення з підстав відповідності оскаржуваної ухвали суду першої інстанції вимогам КАС України щодо законності і обґрунтованості її ухвалення.
27. Відповідач вважає, що скаржник не виконав вимог закону щодо обов`язку направлення процесуальних документів іншим учасникам справи, а тому суд дійшов правильного висновку щодо необхідності повернути заяву.
28. Цього ж дня  ОСОБА_1  направив відповідь на відзив ВККС України. Посилаючись на безпідставність доводів Комісії, відсутність аргументованого спростування позиції, викладеної в апеляційній скарзі, позивач вважає, що відповідач протиправно замовчує факт отримання заяви про зміну підстав позову, надісланої ним простим поштовим відправленням.
Норми права, які регулюють спірні правовідносини, та висновки Великої Палати щодо їх застосування при вирішенні спору в цій справі
29. Заслухавши суддю-доповідачку, дослідивши матеріали справи та наведені в апеляційній скарзі доводи, Велика Палата дійшла висновку, що апеляційна скарга може бути задоволена з огляду на таке.
30. Згідно зі статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних (далі - Конвенція) свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.
31. Відповідно до частини другої статті 55 Конституції України кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.
32. Згідно із частиною першою статті 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
33. Частиною першою статті 5 КАС України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист.
34. Положеннями статті 44 КАС України встановлено обов`язок учасників справи добросовісно користуватися належними їм процесуальними правами і неухильно виконувати процесуальні обов`язки.
35. Так, статтею 44 КАС України визначено права учасників справи, серед яких, зокрема: подавати заяви та клопотання, надавати пояснення суду, наводити свої доводи, міркування щодо питань, які виникають під час судового розгляду, і заперечення проти заяв, клопотань, доводів і міркувань інших осіб; користуватися іншими визначеними законом процесуальними правами. Цим правам кореспондують відповідні обов`язки, зокрема: подавати наявні у них докази в порядку та строки, встановлені законом або судом, не приховувати докази; виконувати процесуальні дії у встановлені законом або судом строки; виконувати інші процесуальні обов`язки, визначені законом або судом.
36. За частиною першою статті 47 КАС України крім прав та обов`язків, визначених у статті 44 КАС України, позивач має право, серед іншого, змінити предмет або підстави позову, збільшити або зменшити розмір позовних вимог шляхом подання письмової заяви до закінчення підготовчого засідання або не пізніше ніж за п`ять днів до першого судового засідання, якщо справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження.
37. Частинами першою та другою статті 166 КАС України передбачено, що при розгляді справи судом учасники справи викладають свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення, міркування тощо щодо процесуальних питань у заявах та клопотаннях, а також запереченнях проти заяв і клопотань. Заяви, клопотання і заперечення подаються в письмовій або усній формі. У випадках, визначених цим Кодексом, заяви і клопотання подаються тільки в письмовій формі.
38. Відтак, після відкриття провадження у справі, позивач має диспозитивне право змінити предмет або підстави позову, збільшити або зменшити розмір позовних вимог, подавши відповідну заяву.
39. Слід зазначити, що загальні вимоги до форми та змісту заяви, клопотання, заперечення закріплені у статті 167 КАС України. Одночасно у частині восьмій статті 47 КАС України визначені спеціальні вимоги, зокрема, до заяви про зміну підстав позову.
40. Так, у перших двох реченнях частини восьмої статті 47 КАС України зазначено, що у разі подання будь-якої заяви, визначеної частиною першою або третьою цієї статті, до суду подаються докази направлення копії такої заяви та копій доданих до неї документів іншим учасникам справи. Таке надсилання може здійснюватися в електронній формі через електронний кабінет з урахуванням положень статті 44 цього Кодексу. 
41. У третьому реченні тієї ж частини встановлені правові наслідки недотримання цих вимог, а саме у разі неподання таких доказів суд не приймає до розгляду та повертає заявнику відповідну заяву, про що зазначає в ухвалі.
42. Зі змісту цих норм, які регулюють порядок подачі заяви, зокрема, про зміну підстав позову, можна виснувати, що така заява підлягає поверненню у випадку неподання доказів її направлення разом з доданими до неї документами іншим учасникам справи.
43. Як видно з матеріалів справи, позовна заява у цій справі подана ОСОБА_1 засобами поштового зв`язку 15 грудня 2025 року і надійшла до суду першої інстанції 22 грудня 2025 року.
44. Касаційний адміністративний суд ухвалою від 23 грудня 2025 року відкрив провадження у цій справі й вирішив її розглядати за правилами спрощеного позовного провадження у судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін. 
45. Вже після цього, реалізуючи своє право, передбачене частиною першою статті 47 КАС України, на зміну підстав позову, 24 лютого 2026 року ОСОБА_1 надіслав засобами поштового зв`язку до Касаційного адміністративного суду відповідну заяву, датовану 9 лютого 2026 року (вхідний № П/990/597/25-Д6).
46. Поряд з цим, скаржник на виконання положень частини восьмої статті 47 КАС України подав до Касаційного адміністративного суду супровідний лист, складений ним, щодо направлення на поштову адресу відповідача копії заяви про зміну підстав позову на 65 арк.
47. Касаційний адміністративний суд ухвалюючи оскаржуване судове рішення, звернув увагу позивача, що він при поданні заяви про зміну підстав позову не виконав процесуального обов`язку з направлення копії такої заяви та копій доданих до неї документів іншим учасникам справи, зокрема не надав листа з описом вкладення.
48. До того ж суд першої інстанції зауважив, що наданий позивачем супровідний лист не може слугувати належним доказом направлення копії заяви, визначеної у частині першій статті 47 КАС України, та доданих до неї документів іншим учасниками справи.
49. Велика Палата вважає зазначений висновок суду першої інстанції передчасним з огляду на таке.
50. Серед основних засад (принципів) адміністративного судочинства частина третя статті 2 КАС України проголошує рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом; змагальність сторін, диспозитивність та офіційне з`ясування всіх обставин у справі.
51. Так, стаття 8 КАС України визначає, що усі учасники судового процесу є рівними перед законом і судом. Не може бути привілеїв чи обмежень прав учасників судового процесу за ознаками раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, за мовними або іншими ознаками.
52. Відповідно до частини першої статті 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.
53. Суд вживає визначені законом заходи, необхідні для з`ясування всіх обставин у справі, у тому числі щодо виявлення та витребування доказів з власної ініціативи (частина четверта статті 9 КАС України).
54. Такі принципи адміністративного судочинства реалізуються, зокрема, шляхом надання особам, які беруть участь у справі, рівних процесуальних прав й обов`язків, до яких, зокрема, віднесено право знати про дату, час і місце судового розгляду справи, про всі судові рішення, які ухвалюються в справі та стосуються їхніх інтересів, а також право давати усні та письмові пояснення, доводи та заперечення.
55. До того ж, суд, дотримуючись принципу змагальності, розглядаючи адміністративний позов, не обмежений ним, а зобов`язаний з`ясувати всі обставини справи, вживши для цього визначені законом необхідні заходи, зокрема щодо виявлення та витребування доказів із власної ініціативи.
56. Велика Палата наголошує, що принцип офіційного з`ясування всіх обставин у справі полягає насамперед в активній ролі суду при розгляді справи. В адміністративному процесі, на відміну від суто змагального процесу, де суд оперує виключно тим, на що посилаються сторони, мають бути повністю встановлені обставини справи, щоб суд ухвалив справедливе та об`єктивне рішення. Принцип офіційності, зокрема, виявляється у тому, що суд визначає обставини, які необхідно встановити для вирішення спору; з`ясовує, якими доказами сторони можуть обґрунтовувати свої доводи чи заперечення щодо цих обставин; а у разі необхідності суд повинен запропонувати особам, які беруть участь у справі, доповнити чи пояснити певні обставини, а також надати суду додаткові докази.
57. За змістом частини першої статті 262 КАС України розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження здійснюється судом за правилами, встановленими цим Кодексом для розгляду справи за правилами загального позовного провадження, з особливостями, визначеними у цій главі.
58. При розгляді справи за правилами спрощеного позовного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, а у випадку розгляду справи з повідомленням (викликом) учасників справи - також заслуховує їхні усні пояснення. Судові дебати не проводяться (частина восьма статті 262 КАС України).
59. Статтею 204 КАС визначено, що головуючий з`ясовує, чи мають учасники справи заяви чи клопотання, пов`язані з розглядом справи, які не були заявлені з поважних причин у підготовчому провадженні або в інший строк, визначений судом, та вирішує їх після заслуховування думки інших присутніх у судовому засіданні учасників справи. Суд залишає без розгляду заяви та клопотання, які без поважних причин не були заявлені в підготовчому провадженні або в інший строк, визначений судом.
60. Виходячи зі змісту завдання адміністративного судочинства, зокрема принципу офіційного з`ясування всіх обставин у справі, суд адміністративної юрисдикції зобов`язаний не лише формально вирішити заяву чи клопотання, а й у комплексі дослідити обставини справи і, у випадку необхідності, забезпечити учасникам справи можливість надати додаткові пояснення і докази.
61. Отож у зв`язку з надходженням від позивача заяви, визначеної у частині першій статті 47 КАС України, у суду першої інстанції виник обов`язок розглянути таку заяву, перевірити її на відповідність вимогам строку її подання і направлення іншим учасникам справи та вирішити питання про її прийняття чи повернення.
62. У цій справі суд першої інстанції, установивши недоліки поданої заяви про зміну підстав позову, повернув її заявнику, не вживши заходів задля з`ясування виконання позивачем установлених законом умов для вчинення такої процесуальної дії.
63. Позивач же в апеляційній скарзі наполягає, що він виконав обов`язок подання до суду доказів направлення копії заяви про зміну підстав позову та копій доданих до неї документів іншим учасникам справи, на підтвердження чого надав супровідний лист.
64. Як уже йшлося вище, суд першої інстанції виснував, що наданий позивачем супровідний лист не може слугувати належним доказом направлення копії заяви та доданих до неї документів іншим учасниками справи.
65. Водночас Велика Палата звертає увагу на те, що при застосуванні процесуальних норм належить уникати як надмірного формалізму, так і надмірної гнучкості, які можуть призвести до скасування процесуальних вимог, встановлених законом. Надмірний формалізм у трактуванні процесуального законодавства визнається неправомірним обмеженням права на доступ до суду як елемента права на справедливий суд згідно зі статтею 6 Конвенції.
66. Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ, Суд) неодноразово зазначав, що метою Конвенції є захист прав, які є не теоретичними чи ілюзорними, а практичними та ефективними. Це зауваження стосується, зокрема, права на доступ до суду з огляду на те, яке важливе місце посідає право на справедливий судовий розгляд у демократичному суспільстві (рішення від 9 жовтня 1979 року у справі «Ейрі проти Ірландії» (Airey v. Ireland), заява № 6289/73, пункт 24; рішення від 17 січня 2012 року у справі «Станєв проти Болгарії» (Stanev v. Bulgaria), заява № 36760/06, пункт 231; рішення від 13 грудня 2018 року у справі «Вітковскі проти Польщі» (Witkowski v. Poland), заява № 21497/14, пункт 43).
67. У практиці Суду визначено, що «надмірний формалізм» може суперечити вимозі забезпечення практичного та ефективного права на доступ до суду згідно з пунктом 1 статті 6 Конвенції. Це зазвичай відбувається у випадку особливо вузького тлумачення процесуальної норми, що перешкоджає розгляду позову заявника по суті, із супутнім ризиком порушення його чи її права на ефективний судовий захист (рішення від 12 листопада 2002 року у справі «Белеш та інші проти Чеської Республіки» (Beles and Others v. the Czech Republic), заява № 47273/99, пункти 50-51 та 69; рішення від 5 квітня 2018 року у справі «Зубац проти Хорватії» (Zubac v. Croatia), заява № 40160/12, пункт 97; рішення від 26 липня 2007 року у справі «Волчлі проти Франції» (Walchli v. France), заява № 35787/03, пункт 29).
68. Суд часто наголошував на питаннях «юридичної визначеності» та «належного здійснення правосуддя» як на двох основних елементах для проведення розмежування між надмірним формалізмом та прийнятним застосуванням процесуальних формальностей. Зокрема, Суд постановляв, що є порушенням права на доступ до суду, коли норми не переслідують цілі юридичної визначеності та належного здійснення правосуддя та утворюють свого роду перепону, яка перешкоджає вирішенню справи учасників судового процесу по суті компетентним судом (рішення у справах «Карт проти Туреччини» (Kart v. Turkey) [ВП], № 8917/05, пункт 79 (в кінці), ЄСПЛ 2009 (витяги); «Ефстатіу та інші проти Греції» (Efstathiou and Others v. Greece), № 36998/02, пункт 24 (в кінці), від 27 липня 2006 року, та «Ешим проти Туреччини» (Esim v. Turkey), № 59601/09, пункт 21, від 17 вересня 2013 року; рішення від 5 квітня 2018 року у справі «Зубац проти Хорватії» (Zubac v. Croatia), заява № 40160/12, пункт 98).
69. Оцінивши наведені обставини крізь призму гарантій права на доступ до суду, Велика Палата погоджується з доводами апеляційної скарги, вважає їх обґрунтованими та констатує, що, ухвалюючи оскаржуване судове рішення у цій справі, суд першої інстанції не забезпечив балансу між процесуальною дисципліною та реальним правом позивача на доступ до правосуддя. Вирішення питання про прийняття чи повернення заяви позивача здійснено насамперед без належної оцінки наданих доказів, що, як наслідок, призвело до формального підходу для з`ясування фактичного виконання відповідного процесуального обов`язку і без перевірки обставин, що мають значення для належного розгляду такої заяви, попри наявність у суду першої інстанції реальної можливості встановити їх за умови належного виконання обов`язку щодо офіційного з`ясування всіх обставин у справі та недопущення надмірного формалізму.
70. Крім того, матеріали справи свідчать, що копію заяви про зміну підстав позову було фактично отримано відповідачем 25 лютого 2026 року, про що він зазначив у листі від 24 березня 2026 року № 20-1790/26.
71. Отож, за умови належного дотримання процесуальних прав учасників судового процесу та уникаючи занадто формального ставлення до передбачених законом вимог суд першої інстанції не був позбавлений можливості з`ясувати дотримання позивачем правил вчинення такої процесуальної дії, а саме подання заяви про зміну підстав позову.
72. Такий формальний підхід не лише обмежив диспозитивні права позивача, передбачені частиною першою статті 47 КАС України, але й знівелював принципи адміністративного судочинства, зокрема змагальності сторін, рівності учасників процесу перед законом і судом, а також офіційного з`ясування всіх обставин у справі. Процесуальні вимоги не можуть застосовуватися формально, без урахування їхньої мети та обставин справи і створювати непропорційні перешкоди для реалізації права на судовий захист. 
73. Ураховуючи означене, Велика Палата дійшла висновку про передчасність висновків суду першої інстанції щодо наявності підстав для повернення заяви про зміну підстав позову.
74. Відповідно до пункту 4 частини першої статті 320 КАС України підставами для скасування ухвали суду, яка перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є неправильне застосування норм матеріального права чи порушення норм процесуального права, які призвели до неправильного вирішення питання.
75. З урахуванням вказаного, ухвала Касаційного адміністративного суду від 25 лютого 2026 року підлягає скасуванню з направленням справи для продовження розгляду до цього ж суду.
Висновки щодо розподілу судових витрат
76. Згідно із частиною шостою статті 139 КАС України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не повертаючи адміністративної справи на новий розгляд, змінить судове рішення або ухвалить нове, він відповідно змінює розподіл судових витрат.
77. Оскільки Велика Палата Верховного Суду не змінює судове рішення та не ухвалює нове, то перерозподіл судових витрат не здійснюється.
Керуючись статтями 243, 266, 311, 312, 315, 320, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, Велика Палата Верховного Суду
ПОСТАНОВИЛА:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.
Ухвалу Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 25 лютого 2026 року скасувати, а справу № 990/597/25 направити для продовження розгляду до цього ж суду.
Постанова суду набирає законної сили з дати її ухвалення та не може бути оскаржена.
Суддя-доповідачка	Н. М. Мартинюк	
Судді	О. В. Білоконь	М. В. Мазур	
	О. Л. Булейко	С. О. Погрібний	
	М. М. Гімон	Н. С. Стефанів	
	О. А. Губська	Т. Г. Стрелець	
	А. А. Ємець	О. В. Ступак	
	В. В. Король	М. Ю. Тітов	
	О. В. Кривенда	І. В. Ткач	
		В. Ю. Уркевич