ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД 
вул. Шолуденка, буд. 1, літера А, м. Київ, 04116 (044) 230-06-58 inbox@anec.court.gov.ua 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"30" червня 2026 р. Справа№ 910/14720/25
Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів: 
головуючого: Яценко О.В.
суддів: Спаських Н.М. 
Горбасенка П.В. 

за участю секретаря судового засідання: Антонюк А.С. 

за участю представників учасників справи відповідно до протоколу судового засідання від 30.06.2026

розглянувши у відкритому судовому засіданні 
апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Оператор газотранспортної системи України»
на рішення Господарського суду міста Києва від 26.03.2026 (повний текст складено 11.05.2026)
та
на додаткове рішення Господарського суду міста Києва від 12.05.2026 (повний текст складено 12.05.2026)
у справі № 910/14720/25 (суддя Ковтун С.А.)
за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Єврокор плюс»
до Товариства з обмеженою відповідальністю «Оператор газотранспортної системи України»
про стягнення 4 293 092,31 грн.

ВСТАНОВИВ:

Позов заявлено про стягнення з відповідача безпідставно отриманих за банківською гарантією №1148/2024/ПОД-МСБ-Г від 05.09.2024 коштів в сумі 4 293 092,31 грн.
Обґрунтовуючи свої доводи позивач зазначає, що:
- сума гарантії у розмірі 4 293 092,31 грн. стягнута з позивача за порушення строку постачання 57,5 тонн системи антикорозійної бутумно-бутилкаучукової за договором про закупівлю товарів (матеріально-технічних ресурсів) № 4600009926 від 10.09.2024 (далі - Договір);
- банківська гарантія №1148/2024/ПОД-МСБ-Г від 05.09.2024 забезпечувала виконання позивачем обов`язку за Договором щодо постачання відповідачу 293,605 тонн системи антикорозійної бутумно-бутилкаучукової. Цей обов`язок позивач виконав 14.02.2025;
- оскільки зміни до Договору про постачання додаткових 57,5 тонн системи антикорозійної бутумно-бутилкаучукової внесені 31.03.2025 шляхом укладення відповідної додаткової угоди № 11, банківська гарантія №1148/2024/ПОД-МСБ-Г від 05.09.2024 не забезпечувала належне виконання позивачем обов`язку з постачання 57,5 тонн системи антикорозійної бутумно-бутилкаучукової, а тому мало місце неправомірне стягнення суми гарантії з позивач на користь відповідача. 
Крім того, у позовній заяві позивач зазначив про те, що він у повному обсязі виконав свої зобов`язання за Договором, а тому відповідач як бенефіціар за банківською гарантією №1148/2024/ПОД-МСБ-Г від 05.09.2024 не мав підстав для стягнення банківської гарантії та, відповідно до п. 7.12 Договору та ст. 27 Закону України «Про публічні закупівлі», зобов`язаний повернути позивачу як принципалу отримані від Публічного акціонерного банку «Укргазбанк» в якості забезпечення виконання Договору коштів в сумі 4 293 092,31 грн.

Відповідач проти задоволення позову заперечив, пославшись на наступне:
- мало місце порушення строку постачання системи антикорозійної бутумно-бутилкаучукової за заявкою № 5 від 02.04.20205 у кількості 57,5 тонн. Позивач повинен був поставити цю кількість системи антикорозійної бутумно-бутилкаучукової до 01.07.2025, а фактично поставив 28.07.2025, про що свідчать відповідні акти приймання-передачі за кількістю та якістю. Дата складання цих актів, за умовами Договору, є датою поставки товару;
- оскільки за банківською гарантією №1148/2024/ПОД-МСБ-Г від 05.09.2024 гарантійним випадком є неналежне виконання принципалом зобов`язань за Договором, що мало місце зі сторони позивача, кошти у розмірі 4 293 092,31 грн. отримані ним за наявності належної правової підстави;
- посилання позивача на приписи ч. 2 ст. 27 Закону України «Про публічні закупівлі», відповідно до яких, на його думку, відповідач зобов`язаний був повернути забезпечення Договору після повного виконання позивачем своїх зобов`язань за Договором, є безпідставними, оскільки у зв`язку із настанням гарантійного випадку - факту неналежного виконання позивачем своїх зобов`язань за Договором (порушення термінів виконання робіт), відповідач, як бенефіціар банківської гарантії, підставно скористався своїм правом на звернення банківської гарантії до виконання. Як умовами Договору, так і умовами спірної банківської гарантії передбачено право відповідача, як замовника за Договором та бенефіціаром за гарантією, на отримання гарантійної суми як у разі невиконання позивачем) своїх договірних зобов`язань, так і у разі їх неналежного виконання. При цьому, Договором не передбачено умов, за яких неналежне виконання зобов`язання не визнається порушенням зобов`язання.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 26.03.2026 у справі № 910/14720/25 позовні вимоги задоволено повністю.
Задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції виходив з того, що зміст зобов`язання за Договором, належне виконання якого забезпечене банківською гарантією №1148/2024/ПОД-МСБ-Г від 05.09.2024, стосувалось постачання позивачем 293,605 тонн системи антикорозійної бітумно-бутилкаучукової XUNDA T 600, а відтак порушення позивачем обов`язку постачання 57,5 тонн товару, незалежно від характеру порушення, не зумовлює настання обов`язку гаранта сплатити відповідачу грошову суму відповідно до умов спірної гарантії. В свою чергу належне виконання позивачем обов`язку з постачання 293,605 тонн підтверджено матеріалами справи.
Вказане свідчить про те, що письмова вимога відповідача від 03.07.2025 за банківською гарантією №1148/2024/ПОД-МСБ-Г від 05.09.2024 пред`явлена необґрунтовано, та, відповідно, кошти у розмірі 4 293 092,31 грн. одержані відповідачем без достатньої правової підстави. 
Додатковим рішенням Господарського суду міста Києва від 12.05.2026 у справі № 910/14720/25 задоволено частково заяву позивача, стягнуто з відповідача на користь позивача 70 000,00 грн. витрат на професійну правничу допомогу.
Частково задовольняючи заяву позивача, суд першої інстанції виходив з того, що підстави для покладення на відповідача витрат у розмірі 35 000,00 грн. додаткового гонорару (премії) відсутні, а розподілу підлягають 70 000,00 грн. витрат на професійну правничу допомогу, які пов`язані з розглядом справи, їх розмір є обґрунтованим та співмірним із складністю справи і предметом позову.
Не погоджуючись із вказаними рішеннями, Товариство з обмеженою відповідальністю «Оператор газотранспортної системи України» звернулось до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, у якій просить:
- прийняти дану апеляційну скаргу та відкрити апеляційне провадження у справі;
- апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Оператор газотранспортної системи України» задовольнити;
- скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 26.03.2026 у справі № 910/14720/25 у повному обсязі;
- ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю «Єврокор плюс» до Товариства з обмеженою відповідальністю «Оператор газотранспортної системи України» про стягнення з ТОВ «Оператор ГТС України» на користь ТОВ «Єврокор плюс» коштів у розмірі 4 293 092,31 грн.;
- скасувати додаткове рішення Господарського суду міста Києва від 12.05.2026 у справі № 910/14720/25 в частині стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю «Оператор газотранспортної системи України» на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Єврокор плюс» 70 000,00 грн. витрат на професійну правничу допомогу;
- ухвалити нове судове рішення, яким заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «Єврокор плюс» про ухвалення додаткового рішення залишити без задоволення;
- судові витрати покласти на позивача у повному обсязі.
У апеляційній скарзі апелянт зазначив про те, що оскаржувані рішення є незаконними, необґрунтованими та такими, що підлягають скасуванню.
У обґрунтування вимог апеляційної скарги в частині наявності підстав для скасування рішення апелянт послався на ті ж самі обставини, що і під час розгляду справи в суді першої інстанції, зауваживши на тому, що:
- спірна банківська гарантія забезпечувала належне виконання умов Договору в цілому, про що зазначено як у Договорі, так і у банківській гарантії №1148/2024/ПОД-МСБ-Г від 05.09.2024 та в договорі про надання гарантійної операції № 1148/2024/ПОД- МСБ-Г від 05.09.2024;
- жодна із укладених додаткових угод, в тому числі додаткова угода № 11 від 31.03.2025, не припинила основне зобов`язання;
- наявний факт неналежного виконання постачальником зобов`язань за Договором, що не спростовується самим позивачем та підтверджене доказами долученими до матеріалів справи;
- банківська гарантія №1148/2024/ПОД-МСБ-Г від 05.09.2024 залишалась чинною на час звернення Бенефіціара до Банка-Гаранта, Договір продовжував діяти, характер забезпеченого зобов`язання не змінився,а вимога Бенефіціара відповідала умовам гарантії;
- норми чинного законодавства та умови Договору не містить прямої вказівки на необхідність автоматичного перегляду забезпечення в разі зміни ціни Договору.
Щодо наявність підстав для скасування додаткового рішення, апелянтом вказано, що заявлений до стягнення розмір витрат на правову допомогу не відповідає принципам справедливості, не є обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, у розумінні приписів частини 5 статті 129 ГПК України, з урахуванням обставин даної справи та не є розумним та виправданим в даних правовідносинах, оскільки:
- дана справа про стягнення суми банківської гарантії, не є складною та не потребує витрачання значного часу для підготовки процесуальних документів;
- до складу судових витрат на правничу допомогу представником позивача включено витрати пов`язанні, зокрема, з підготовкою позову, відповіді на відзив, додаткових пояснень та участь у 5 судових засіданнях;
- вказані процесуальні документи, є правом позивача, а не його обов`язком. При цьому, додаткові пояснення були подані у зв`язку із неготовністю та неспроможністю представника позивача надати відповіді на поставлені питання суду під час слухання справи 12.01.2026 та 02.03.2026, в результаті чого Господарський суд міста Києва був змушений зробити перерву до 02.02.2026 та до 17.03.2026 відповідно, що свідчить про затягування позивачем строку розгляду справи. Отже, наявне штучне завищення таких витрат в частині, як витрат у виді додаткових пояснень, так і додаткового гонорару успіху за досягнення позитивного результату;
- низка послуг, вказаних в Акті про надання професійної правової допомоги №1 від 30.03.2026, такі як участь у 5-ти судових засіданнях у справі № 910/14720/25 - 5 годин, є завищеними, оскільки вказані судові засідання тривали в загальному не більше 2 год. 30 хв, що підтверджується протоколами судових засідань, а не 5 год як вказано позивачем;
- матеріали справи не містять великої кількості документів, на дослідження б яких адвокат витратив значний час;
- позивачем було подано орієнтовний розмір витрат на професійну правничу допомогу у сумі 38 500,00 грн. З огляду на те, що сума витрат позивача на правову допомогу у поданій заяві значно перевищує суму, зазначену в його попередньому орієнтованому розрахунку, і останній не подав суду жодних належних та допустимих доказів на підтвердження обставин, які спричинили таке суттєве збільшення суми витрат під час розгляду справи, вимоги представника позивача про стягнення на його користь суми витрат на правничу допомогу у розмірі 105 000,00 грн. є необґрунтованими
Згідно з протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями Північного апеляційного господарського суду від 28.05.2026 справа № 910/14720/25 передана на розгляд колегії суддів у складі: головуючий суддя (суддя-доповідач) Яценко О.В., судді Горбасенко П.В., Спаських Н.М.
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 02.06.2026 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Оператор газотранспортної системи України» на рішення Господарського суду міста Києва від 26.03.2026 у справі № 910/14720/25 та додаткове рішення Господарського суду міста Києва від 12.05.2026 у справі № 910/14720/25, ухвалено розгляд справи здійснювати у судовому засіданні з повідомленням учасників справи, справу № 910/14720/25 призначено до розгляду на 30.06.2026 об 11:00 год., витребувано з Господарського суду міста Києва матеріали справи № 910/14720/25.
09.06.2026 до суду від позивача надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому заявник проти задоволення апеляційної скарги заперечив, пославшись на те, що:
- на момент звернення відповідача до позивача з листом №ТОВВИХ-25-4679 від 20.03.2025 щодо збільшення обсягу поставки товару на 57,5 тонни первісний тендерний обсяг поставки, для забезпечення виконання якого була надана спірна банківська гарантія, вже був виконаний;
- додаткова поставка у кількості 57,5 тонни виникла не як частина первісного обсягу закупівлі, щодо якого позивач надав забезпечення виконання Договору, а як новий додатковий обсяг поставки, погоджений сторонами після виконання позивачем первісного тендерного обсягу товару, після видачі спірної банківської гарантії та без внесення будь-яких змін до її умов;
- доводи апеляційної скарги про те, що Договір продовжував діяти, додаткова угода № 11 є його невід`ємною частиною, а тому спірна банківська гарантія автоматично поширювалася на всі подальші зміни до Договору, є необґрунтованими та ґрунтуються на неправильному тлумаченні умов Договору і банківської гарантії;
- сам факт того, що додаткова угода є частиною Договору, не означає автоматичного поширення раніше виданого забезпечення на будь-яке нове або додаткове зобов`язання, яке виникло після видачі банківської гарантії та після виконання того обсягу зобов`язання, з вартості якого така гарантія була розрахована;
- використання у спірні банківській гарантії та Договорі формулювання про забезпечення виконання зобов`язань за Договором не може тлумачитися як безумовна згода позивача та Банка-гаранта на забезпечення будь-яких майбутніх змін обсягу поставки, які могли бути погоджені сторонами після видачі банківської гарантії;
- зі змісту положень ст. 560 ЦК України слідує, що предметом гарантії є не абстрактні майбутні правовідносини сторін у будь-якому можливому обсязі, а виконання боржником певного обов`язку, який існує та визначений на момент видачі гарантії або прямо охоплений її умовами;
- додатково слід зазначити, що після виконання позивачем первісного тендерного обсягу поставки у Відповідача виник обов`язок повернути забезпечення виконання Договору відповідно до статті 27 Закону України «Про публічні закупівлі» та умов Договору;
- доводи апеляційної скарги щодо додаткового рішення Господарського суду міста Києва від 12.05.2026 також є необґрунтованими, оскільки:
1) суд першої інстанції, розглядаючи заяву позивача про ухвалення додаткового рішення, не задовольнив її в повному обсязі, а здійснив оцінку заявлених витрат на професійну правничу допомогу з точки зору їх реальності, необхідності, розумності та співмірності із складністю справи, обсягом наданих адвокатом послуг і ціною позову, стягнувши не всю заявлену суму витрат, а лише 70 000,00 грн., тобто фактично відмовив у стягненні додаткового гонорару в розмірі 35 000,00 грн.;
2) справа № 910/14720/25 не є простою, оскільки її предметом є не формальне стягнення заборгованості, а складний спір щодо правової природи банківської гарантії, меж забезпеченого нею зобов`язання, співвідношення положень ЦК України, Закону України «Про публічні закупівлі», умов договору про закупівлю, умов банківської гарантії та договору про надання гарантійної операції. У справі досліджувались умови тендерної документації, Договору, додаткових угод, заявок на поставку, актів приймання товару, банківської гарантії, договору про надання гарантії та вимоги відповідача до Банку-гаранта. Сам відповідач, подаючи апеляційну скаргу на 24 сторінках, фактично підтверджує складність спору та значний обсяг правової аргументації, необхідної для належного захисту прав та інтересів сторони у цій справі;
3) ГПК України не встановлює автоматичної заборони на стягнення витрат у розмірі, що перевищує попередній розрахунок, а надає суду право оцінити обґрунтованість такого перевищення з урахуванням конкретних обставин справи. У даному випадку збільшення витрат було зумовлено фактичним перебігом розгляду справи, необхідністю підготовки відповіді на відзив, участі у судових засіданнях, підготовки додаткових пояснень на виконання вимоги суду та реагування на правову позицію відповідача. Вказані процесуальні дії були безпосередньо пов`язані з розглядом справи та були необхідними для належного захисту прав позивача;
4) подання додаткових пояснень є процесуальним правом сторони, а у даній справі такі пояснення подавалися з урахуванням питань, які виникли під час судового розгляду, та були спрямовані на повне і всебічне з`ясування обставин справи;
5) участь представника у судовому засіданні охоплює не лише фактичний час перебування в залі судового засідання, а й підготовку до відповідного судового засідання, прибуття до суду, очікування початку судового засідання, участь у розгляді справи та вчинення інших дій, безпосередньо пов`язаних із представництвом інтересів клієнта у суді.
11.06.2026 матеріали цієї справи надійшли до Північного апеляційного господарського суду.
24.06.2026 від представника позивача надійшла заява про участь у судових засіданнях у справі № 910/14720/25 в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів.
У період з 15.06.2026 по 19.06.2026 та у період з 22.06.2026 по 26.06.2026 суддя Яценко О.В. перебувала у відпустці.
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 29.06.2026 заяву позивача про участь у судових засіданнях у справі № 910/14720/25 в режимі відеоконференції задоволено.

Станом на 30.06.2026 до Північного апеляційного господарського суду відзивів на апеляційну скаргу, інших клопотань від учасників справи не надходило.
Під час розгляду справи представник відповідача апеляційну скаргу підтримав у повному обсязі та просив її задовольнити, представник позивача проти задоволення апеляційної скарги заперечив, просив залишити її без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.
Згідно із ст.269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.
Колегія суддів, беручи до уваги межі перегляду справи у апеляційній інстанції, обговоривши доводи апеляційної скарги, заслухавши пояснення представників позивача та відповідача, дослідивши матеріали справи, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при прийнятті оскаржуваного судового рішення, дійшла до висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, а оскаржувані рішення та додаткове рішення суду першої інстанції зміні чи скасуванню, з наступних підстав.

10.09.2024 позивач (постачальник) та відповідач (покупець) уклали договір про закупівлю товарів (матеріально-технічних ресурсів) № 4600009926 (далі Договір) (а.с. 12-22 т. 1). 
Договір укладено з позивачем як з переможцем публічної процедури закупівлі, оголошення про проведення якої № UA-2024-08-02-005986-a оприлюднено 02.08.2024 на веб-порталі центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері публічних закупівель (п. 7.5 Договору). 
Предметом постачання за Договором є конструкційні матеріали - система антикорозійна бітумно-бутилкаучукова (далі - товар), характеристики якої зазначаються у специфікації (п. 1.1. Договору). 
Специфікація визначає найменування (номенклатура, асортимент), кількість товарів, одиницю виміру, ціну за одиницю, строк поставки, місце поставки та інші умови (п. 1.2 Договору).
Згідно з п. 3.1 Договору його ціна становить 85 861 846,20 грн. в тому числі ПДВ. 
Ціна цього договору може бути змінена за взаємною згодою сторін у порядку, передбаченому цим договором, у випадках, встановлених чинним законодавством України, що оформляється додатковою угодою до цього договору (п. 3.6 Договору). 
Відповідно до п. 5.1 Договору постачальник зобов`язується передати покупцю товари належної якості в кількості, строки та в місці поставки відповідно до специфікації, яка є додатком 1 до цього договору. 
Датою поставки товару вважається дата, яка є останньою: дата підписання покупцем без зауважень акту приймання товарно-матеріальних цінностей (далі - ТМЦ) за кількістю та якістю та дата підписання покупцем видаткової накладної. Видаткова накладна підписується покупцем на підставі підписаного покупцем без зауважень та затвердженого акта приймання ТМЦ за кількістю та якістю, та за умови надання постачальником усіх передбачених п. 5.9 договору документів. 
У пункті 5.4 Договору сторони погодили, що поставка товарів здійснюється на умовах DDP «Поставка зі сплатою мита» (місце поставки згідно із специфікацією), Інкотермс (Офіційні правила тлумачення торговельних термінів Міжнародної Торгової Палати (редакція 2010 року), з урахуванням умов п. 5.1 та п. 5.2 цього Договору. Поставка товару здійснюється на підставі письмових заявок (далі - заявка) від покупця, які є невід`ємною частиною цього договору. Покупець надсилає скан-копію підписаної уповноваженою особою заявки електронним листом на електронну адресу постачальника, зазначену в п. 15.12 цього договору. Датою отримання заявки постачальником вважається дата надіслання відповідного електронного повідомлення покупцем. Оригінали заявок надсилаються покупцем поштою на адресу постачальника, вказану в розділі 16 цього договору, цінним листом (з описом вкладення) з повідомленням про вручення або кур`єром під розписку. До моменту отримання оригіналу заявки постачальником надіслані електронною поштою заявки мають повну юридичну силу, породжують права і обов`язки для сторін і можуть бути подані до судових інстанцій як належні докази і не можуть спростовуватися сторонами. 
Згідно з п. 5.7 Договору прийняття товарів покупцем підтверджується підписаною покупцем видатковою накладною, яка підписується покупцем на підставі підписаного покупцем без зауважень та затвердженого акта приймання ТМЦ за кількістю та якістю. 
Право власності на товари переходить від постачальника до покупця з дати, яка є останньою: дати підписання покупцем без зауважень акту приймання ТМЦ за кількістю та якістю та дати підписання покупцем видаткової накладної (п. 5.8 Договору). 
Згідно з п. 5.11 Договору приймання товарів покупцем за кількістю та якістю здійснюється на підставі акту приймання ТМЦ за кількістю та якістю. Товар вважається прийнятим покупцем за кількістю та якістю з дати підписання покупцем без зауважень акту приймання ТМЦ за кількістю та якістю. 
Відповідно до п. 5.12 Договору неналежне оформлення постачальником документів, зазначених в п. 5.9 цього договору, або відсутність хоча б одного із цих документів, або невиконання чи неналежне виконання інших вимог цього договору, вважається простроченням постачальника, до усунення якого покупець має право відстрочити виконання своїх зобов`язання з оплати товарів. 
Додатком 1 до Договору є специфікація (далі - Специфікація) (а.с. 122зворот т. 1), відповідно до якої найменуванням товару є система антикорозійна бітумно-бутилкаучукова XUNDA T 600, країна походження - Китай. За цією специфікацією ціна Договору у розмірі 85 861 846,20 грн. є вартістю 293,605 тонн товару (система антикорозійна бітумно-бутилкаучукова XUNDA T 600), що є предметом постачання за Договором, та розрахована з ціни однієї тонни у розмірі 243 700 грн. без податку на додану вартість (ПДВ). 
У Специфікації сторони узгодили, що строк постачання становить 90 днів з дати отримання постачальником заявки. 
Оскільки Договір укладено за результатами процедури закупівлі, в розділі Договору 7 «Відповідальність сторін» знайшли відображення умови тендерної документації про зобов`язання постачальника надати покупцю в забезпечення виконання Договору безвідкличну безумовну банківську гарантію.
Пункт 7.15 Договору передбачає, що відповідно до умов тендерної документації процедури закупівлі за предметом закупівлі «Конструкційні матеріали (Система антикорозійна бітумно-бутилкаучукова)» згідно з оголошенням про проведення процедури закупівлі № UA-2024-08-02-005986-a, оприлюдненим на веб-порталі Уповноваженого органу « 02» серпня 2024 року, постачальник зобов`язується надати покупцю не пізніше дати укладення Договору в забезпечення виконання Договору безвідкличну безумовну банківську гарантію на суму 4 293 092,31 грн., що становить 5% (п`ять відсотків) ціни цього договору.
Виходячи з пунктів 7.15.1 та 7.15.2 Договору гарантія на вищевказану суму повинна забезпечувати майнові інтереси покупця у разі порушення постачальником строків поставки. Зокрема, за п. 7.15.1 Договору у разі невиконання (неналежного виконання) постачальником основного зобов`язання за цим договором покупець має право одержати задоволення своїх вимог, передбачених умовами цього договору та чинним законодавством України, на умовах визначених гарантією. Під невиконанням (неналежним виконанням) постачальником основного зобов`язання за цим договором сторони розуміють порушення постачальником строків поставки, зазначених у специфікації (п. 7.15.2 Договору). 
Термін (строк) дії Гарантії повинен становити до « 31» січня 2026 року включно (п. 7.17 Договору). 
На виконання умов тендерної документації 05.09.2024 позивач (принципал) та публічне акціонерне товариство акціонерний банк (далі - ПАТ АБ) «Укргазбанк» (гарант) уклали договір про надання гарантії №1148/2024/ПОД-МСБ-Г (а.с. 77-79 т. 1), відповідно до умов якого гарант зобов`язується надати безвідкличну гарантійну операцію з такими основними умовами: 
- вид гарантійної операції - гарантія виконання договірних зобов`язань; 
- бенефіціар - ТОВ «Оператор газотранспортної системи України»;
- гарантійна операція надається з метою забезпечення належного виконання принципалом умов контракту (договору), що буде укладений між принципалом та бенефіціаром на підставі перемоги принципала у торгах; 
- предмет контракту (договору) - «Конструкційні матеріали (Система антикорозійна бітумно-бутилкаучукова)» Єдиний закупівельний словник ДК 021- 2015: 44110000-4 Конструкційні матеріали; 
- обсяги відповідальності гаранта за умовами гарантійної операції не буде перевищувати 4 293 092,31 грн.;
- гарантійна операція є чинною з « 05» вересня 2024 року по « 31» січня 2026 року включно;
- гарантійна операція вважається наданою, а гарант - таким, що виконав свої зобов`язання щодо її надання, з моменту надсилання гарантом принципалу електронної форми гарантійної операції - файлу з текстом гарантійної операції з накладеним електронним цифровим підписом уповноваженої особи гаранта - засобами електронної пошти на адресу evrocor.plus@ukr.net; 
- належне виконання принципалом умов цього договору забезпечується коштами принципала, що розміщені на рахунку(-ах) покриття № НОМЕР_1 в АБ «Укргазбанк», код ЄДРПОУ 37153992; 
- сплата за письмовою вимогою бенефіціара здійснюється гарантом у порядку та у випадках, передбачених гарантійною операцією, та згідно з інструкціями і реквізитами, зазначеними у вимозі бенефіціара/ повідомленні, отриманому гарантом від банку бенефіціара або іншого банку, через який надсилалося таке повідомлення; 
- гарант здійснює перерахування коштів, що підлягають сплаті за письмовою вимогою Бенефіціара, з рахунку(-ів) покриття № НОМЕР_1 в АБ «Укргазбанк», код ЄДРПОУ 37153992;
- гарант зобов`язується після одержання письмової вимоги від бенефіціара за гарантійною операцією повідомити про це принципала і передати йому (їм) копію вимоги разом з доданими до неї документами. Повідомлення про одержання письмової вимоги від бенефіціара за гарантійною операцією гарант вручає представнику(-ам) принципала під розпис або направляє принципалу засобами поштового зв`язку, або електронної пошти на адресу(-и) evrocor.plus@ukr.net, або системи дистанційного обслуговування клієнтів; 
- принципал перераховує кошти в сумі(-ах) 4 293 092,31 грн. на рахунок(-ки) покриття № НОМЕР_1 в АБ «Укргазбанк», код ЄДРПОУ 37153992 до надання гарантом гарантійної операції. Позивач виконав свій обов`язок перед банком-гарантом перерахувавши 4 293 092,31 грн. для покриття банківської гарантії згідно з платіжною інструкцією № 445 від 05.09.2024. 
На виконання договору про надання гарантії №1148/2024/ПОД-МСБ-Г від 05.09.2024 05.09.2024 ПАТ АБ «Укргазбанк» видало в формі електронного документа банківську гарантію № 1148/2024/ПОД-МСБ-Г (далі - Гарантія) (а.с. 76 т. 1), відповідно до якої гарант безвідклично та безумовно зобов`язався протягом п`яти банківських днів після одержання оформленої належним чином письмової вимоги бенефіціара сплатити бенефіціару суму, зазначену в письмовій вимозі бенефіціара, в межах повної (максимальної) суми гарантії, без необхідності для бенефіціара обґрунтовувати свою вимогу, без подання будь-яких інших документів, крім вимоги, або виконання будь-яких інших умов, за умови, що в тексті вимоги буде зазначено, що сума, яка вимагається, повинна бути сплачена у зв`язку з невиконанням/неналежним виконанням принципалом зобов`язань за Договором. Форма представлення вимоги: - паперова (за підписом уповноваженої особи бенефіціара та з печаткою бенефіціара (якщо передбачена)) - рекомендованим листом або кур`єром за нашою вищезазначеною поштовою адресою та/або - автентичним SWIFT-повідомленням через банк бенефіціара на нашу SWIFT-адресу. Гарантія набирає чинності з дати видачі та діє включно до: « 31» січня 2026 року включно. 
З метою постачання позивачем передбачених Договором 293,605 тонн системи антикорозійної бітумно-бутилкаучукової XUNDA T 600 відповідач надав 4 відповідних заявки на поставку (а.с. 52-55 т. 1), а саме:
№ 1 від 11.09.2024 на поставку 50 тонн; 
№ 2 від 26.09.2024 на поставку 100 тонн; 
№ 3 від 03.12.2024 на поставку 100 тонн; 
№ 4 від 27.01.2025 на поставку на 43,605 тонн. 
Позивач повинен був здійснити поставку протягом 90 днів з дати отримання заявки, зокрема:
за заявкою № 1 - до 10.12.2024; 
за заявкою № 2 - до 05.01.2025; 
за заявкою № 3 - до 03.03.2025; 
за заявкою № 4 - до 27.04.2025. 
Як вірно встановлено судом першої інстанції, у встановлений наведеними заявками строк позивач здійснив постачання відповідачу 293,605 тон системи антикорозійної бітумно-бутилкаучукової XUNDA T 600, про що свідчать надані сторонами видаткові накладні та акти приймання товарів за кількістю та якістю (а.с. 57-72, 211-246 т. 1):
- за заявкою № 1 товар поставлено 04.10.2024 (6,596 т) та 09.12.2024 (43,479 т);
- за заявкою № 2 товар поставлено 24.12.2024 (27,531 т), 24.12.2024 (22,54 т), 03.01.2025 (50,932 т);
- за заявкою № 3 товар поставлено 13.01.2025 (20,5 т), 03.02.2025 (17,3 т), 14.02.2025 (102,5 т); 
- за заявкою № 4 товар поставлено 19.02.2025 (2,227 т).
Виконання цих поставок, відповідно до п. 3.6 Договору, також супроводжувалось внесенням змін до ціни Договору, що мало місце шляхом укладення додаткових угод. Сторони уклали додаткові угоди до Договору № 1-10 (№ 1 від 03.12.2024; № 2 від 04.12.2024; № 3 від 18.12.2024; № 4 від 19.12.2024; № 5 від 30.12.2024; № 6 від 31.12.2024; № 7 від 06.01.2025; № 8 від 29.01.2025; № 9 від 06.02.2025; № 10 від 11.02.2025) (а.с. 27-46 т. 1), в яких коригували вартість товару залежно від валютного курсу на дату відповідної поставки. Загальна кількість товару, що підлягала поставці за Договором, цими додатковими угодами не змінювалась - 293,605 тонн.
20.03.2025, тобто після повного позивачем свого обов`язку за Договором щодо постачання 293,605 тонн системи антикорозійної бітумно-бутилкаучукової XUNDA T 600, відповідач звернувся до позивача з пропозицією (лист № ТОВВИХ-25-4679 від 20.03.2025 (а.с. 293 т. 1)) укласти додаткову угоду до Договору, збільшивши обсяг товару на 57,5 тонн.
Оферта відповідача про зміну у сторону збільшення кількості Товару, що підлягає постачанню, була акцептована позивачем, наслідком чого стало укладення сторонами 31.03.2025 додаткової угоди № 11 від 31.03.2025 до Договору (а.с. 47 т. 1), в якій сторони погодили збільшити ціну Договору до 103 959 662,53 грн. та виклали у новій редакції специфікацію, що є додатком 1 до Договору. 
Нова редакція специфікації (а.с. 47зворот-48 т. 1) доповнила останню редакцію пунктом про додаткове постачання позивачем 57,5 тонн системи антикорозійної бітумно-бутилкаучукової XUNDA T 600.
Всі інші умови Договору є незмінними.
Відповідач надав заявку № 5 (а.с. 56 т. 1) на поставку 57,5 тонн системи антикорозійної бітумно-бутилкаучукової XUNDA T 600, постачання якої позивач, відповідно до умов Договору, повинен був здійснити до 01.07.2025. 
Приймання першої партії товару з 57,5 тонн у кількості 42,68 тонни, яка прибула до розвантаження 12.06.2025, розпочалось відповідачем 19.06.2025, а закінчене 28.07.2025. Тривалість приймання зумовлена неодноразовими зупиненнями під час приймання зі сторони відповідача, які пов`язанні з розбіжностями сторін щодо якості товару (а.с. 73, 75, 251-254 т. 1) .
Приймання решти товару з 57,5 тонн у кількості 14,82 тонни, які прибула до розвантаження 23.07.2025, здійснено відповідачем 28.07.2025 (а.с. 74, 247-250 т. 1).
Як вірно встановлено судом першої інстанції, виходячи з умов Договору, датою поставки 57,5 тонн системи антикорозійної бітумно-бутилкаучукової XUNDA T 600 є 28.07.2025.
Ще до завершення позивачем процедури постачання 57,5 тонн системи антикорозійної бітумно-бутилкаучукової XUNDA T 600, а саме 03.07.2025 відповідач звернувся до ПАТ АБ «Укргазбанк» з письмовою вимогою за банківською гарантією №1148/2024/ПОД-МСБ-Г від 05.09.2024 (а.с. 81 т. 1). 
При цьому, оскільки позивач поставив 293,605 тонн системи антикорозійної бітумно-бутилкаучукової XUNDA T 600 з дотриманням умов Договору, у тому числі і щодо строку постачання, суд першої інстанції цілком вірно виснував, що письмова вимога від 03.07.2025 за банківською гарантією №1148/2024/ПОД-МСБ-Г від 05.09.2024 стосується порушення строку постачання 57,5 тонн системи антикорозійної бітумно-бутилкаучукової XUNDA T 600.
08.07.2025 гарант, відповідно до наведеного вище механізму сплати (з рахунку покриття № НОМЕР_1 в АБ «Укргазбанк», код ЄДРПОУ 37153992 кошти на який були переховані позивачем - примітка суду) за письмовою вимогою бенефіціара, здійснив сплату як за Гарантією на користь відповідача в сумі 4 293 092,31 грн. (платіжна інструкція №14713_26 від 08.07.2025) (а.с. 82 т. 1). 
Вказані обставини сторонами не заперечуються.
Звертаючись до суду з цим позовом позивач просить стягнути з відповідача безпідставно отримані за Гарантією кошти в сумі 4 293 092,31 грн.
Правові позиції сторін детально викладені вище.
Суд першої інстанції позовні вимоги задовольнив, що колегія суддів вважає вірним, з огляду на таке.

Як вірно встановлено судом першої інстанції, вирішення спору полягає у наданні відповіді на питання щодо обсягу зобов`язання, яке було забезпечено Гарантією. 
Надаючи відповідь на це питання слід виходити з такого. 
Цінність зобов`язання полягає в його виконанні. Оскільки зобов`язання є різновидом правовідносин, воно охороняються примусовою силою держави, і щодо боржника у разі порушення зобов`язання застосовуються міри цивільно-правової відповідальності. Такі спеціальні міри стимулюють боржника до належного виконання зобов`язання та забезпечують захист майнових інтересів кредитора на випадок порушення зобов`язання боржника. Вони є додатковими забезпечувальними мірами, термінологічно законом названі видами забезпечення зобов`язань (ст. 546 Цивільного кодексу (далі - ЦК) України). 
Публічна закупівля - це придбання замовником товарів, робіт і послуг у порядку, встановленому Законом України від 25.12.2015 № 922-VIII «Про публічні закупівлі» (далі - Закон). Договір про закупівлю - господарський договір, що укладається між замовником і учасником за результатами проведення процедури закупівлі/спрощеної закупівлі та передбачає платне надання послуг, виконання робіт або придбання товару (ст. 1 Закону).
Сторони визнають, що Договір укладений між ними відповідно та на підставі процедур, врегульованих Законом, і його предметом є закупівля товару, що є публічною. 
Згідно із ч. 1 ст. 27 Закону замовник має право вимагати від переможця процедури закупівлі/спрощеної закупівлі внесення ним не пізніше дати укладення договору про закупівлю забезпечення виконання такого договору, якщо внесення такого забезпечення передбачено тендерною документацією або в оголошенні про проведення спрощеної закупівлі.
Правовий інститут забезпечення виконання зобов`язання врегульований главою 49 ЦК України. За загальним правилом підставою для встановлення та застосування певного виду забезпечення виконання зобов`язання є домовленість сторін (правочин). Закон встановлює обов`язкову письмову форму правочину щодо забезпечення виконання зобов`язання (ст. 547 ЦК України).
Оскільки заходи забезпечення виконання зобов`язання забезпечують захист майнових інтересів кредитора на випадок порушення зобов`язання боржником, умовою їх застосування є невиконання або неналежне виконання останнім тих зобов`язань, для забезпечення яких встановлені такі заходи. 
В основу виконання будь-яких зобов`язань законодавець покладає принцип належності (ст. 526 ЦК України). Саме цей принцип, тобто належність виконання переможцем закупівлі своїх обов`язків за договором, зумовлює настання обов`язку у замовника повернути забезпечення виконання договору (ст. 27 Закону). Навпаки, такий обов`язок не настає, якщо має місце порушення цього принципу. У цьому випадку настають наслідки забезпечення, що захищають майнові інтереси кредитора.
Відповідно до ст. 560 ЦК України за гарантією банк, інша фінансова установа, страхова організація (гарант) гарантує перед кредитором (бенефіціаром) виконання боржником (принципалом) свого обов`язку. Гарант відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником.
Гарантія є одностороннім правочином, змістом якого є обов`язок гаранта сплатити кредитору-бенефіціару грошову суму відповідно до умов гарантії у разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого гарантією. У відносинах за гарантією беруть участь три суб`єкти - гарант, беніфеціар (кредитор за основним зобов`язанням) та принципал (боржник за основним зобов`язанням). Гарантія призначена перш за все для того, щоб беніфеціар як кредитор за основним зобов`язанням міг безперешкодно задовольнити свої вимоги за рахунок гаранта, якщо боржник (принципал) належним чином не виконає зобов`язання. У зв`язку з цим у ст. 562 ЦК України зафіксований принцип незалежності гарантії, згідно з яким зобов`язання гаранта перед кредитором не залежать від основного зобов`язання (його припинення або недійсності), зокрема і тоді, коли в гарантії міститься посилання на основне зобов`язання. 
Оскільки змістом гарантії є обов`язок гаранта сплатити кредитору-бенефіціару грошову суму, вона відноситься не до майнових (забезпечуються шляхом одержання, утримання майна), а особистих забезпечень виконання зобов`язань, відповідно до яких кредитор покладається на ділову репутацію, порядність гаранта, від якого має отримати задоволення у разі порушення зобов`язання боржником. Гарантія не є мірою цивільно-правової відповідальності, настання якої можливе лише за наявності вини боржника, а тому при реалізації гарантії вина боржника не має значення, достатньо лише факт порушення останнім (боржником) забезпеченого зобов`язання. 
Грошове зобов`язання, що виникає за договором гарантії, є зобов`язанням між гарантом та бенефіціаром, а не між бенефіціаром і принципалом. Такий обов`язок настає у випадку порушення боржником принципу належності виконання договору, і однією з підстав припинення цього обов`язку є сплата гарантом кредиторові (бенефіціару) суми, на яку видана гарантія (ст. 568 ЦК України). 
Підставою для виконання гарантом свого зобов`язання є пред`явлення письмової вимоги кредитора (бенефіціаром) до гаранта про сплату грошової суми відповідно до виданої ним гарантії. Пред`являючи вимогу до гаранта, кредитор або у самій вимозі, або в доданих до неї документах повинен зазначити, в чому полягає порушення боржником основного зобов`язання, забезпеченого гарантію (ч. 2, ч. 3 ст. 563 ЦК України).
У ст. 563 ЦК України закріплено імперативне правило про те, що при пред`явленні вимоги кредитор має вказати, у зв`язку з яким основним зобов`язанням вона пред`явлена і якого порушення припустився боржник. При реалізації бенефіціаром своїх прав за гарантією ЦК України передбачено підхід, за яким з одного боку гарант має сплатити кредиторові за гарантією у разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого гарантією, а з другого- зобов`язання гаранта перед кредитором не залежать від основного зобов`язання. 
Незалежність гарантії від основного зобов`язання, що наведене у ст. 562 ЦК України, означає її самостійність лише у відносинах кредитора (беніфеціара) з гарантом. У відносинах кредитора (беніфеціара) з боржником (принципалом) перший зобов`язаний користуватись гарантією відповідно до домовленості з боржником, і в цих відносинах право заявити вимогу за гарантією гаранту залежним від основного зобов`язання. А тому на кредитора (беніфеціара) покладаються наслідки пред`явлення необґрунтованої вимоги, у тому числі і ті, що передбачені ст. 1212 ЦК України. 
Отже питання умов гарантії, на підставі яких здійснюється платіж, є одне з найбільш важливих, і складовою цих умов є зміст зобов`язання, що нею забезпечено. 
Поняття зобов`язання та підстави його виникнення наведені у ст. 509 ЦК України, за якою зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язаний вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Договір є однією з підстав виникнення зобов`язань.
Суб`єктами зобов`язання, які є елементами зобов`язання, є його сторони: управомочена сторона - кредитор, та зобов`язана сторона - боржник. 
Виконання зобов`язання - це вчинення боржником або іншою особою на користь кредитора або третьої певної особи дії або утримання від дії, яка становить предмет виконання зобов`язання. Виконання зобов`язання є правомірної дією, яка спрямована на припинення зобов`язання. 
Цивільне законодавство містить загальні умови виконання зобов`язання, що полягають у його виконанні належним чином відповідно до умов договору, вимог ЦК України, інших актів законодавство, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться (ст. 526 ЦК України).
Такі умови (принципи) можна поділити на умови належного виконання та реального виконання. Принцип належного виконання полягає в тому, що виконання має бути проведено належним сторонами, щодо належного предмету, у належний спосіб, у належний строк (термін), у належному місці. Принцип реального виконання слід розуміти як виконання зобов`язання в натурі, тобто вчинення саме тих дій, що становлять зміст зобов`язання. 
Договір, як різновид юридичного факту, в основі якого лежить погоджена воля двох сторін, є результатом їхніх взаємних поступлень і самообмежень. Цей результат отримав визначення домовленості (ст. 526 ЦК України), що диктує прагнення сторін спільними зусиллями досягти бажаних наслідків. 
Отже, у свою чергу, виконання договірного зобов`язання має відбуватись відповідно до умов укладеного договору, що узгоджені його сторонами. 
У переважній більшості зобов`язань кожний із суб`єктів зобов`язання є водночас і кредитором і боржником один щодо одного. А тому, відповідно до ч. 3 ст. 510 ЦК України, якщо кожна із сторін зобов`язання має одночасно і права, і обов`язки, вона вважається боржником у тому, що вона зобов`язана вчинити на користь другої сторони, і одночасно кредитором у тому, що вона має право вимагати від неї. 
З огляду на це, використання терміну «зобов`язання» застосовується як для позначення зобов`язального правовідношення в цілому, так і для позначення окремого обов`язку боржника. 
Спосіб виконання - це порядок та послідовність здійснення сторонами дій у процесі виконання зобов`язання. 
Як вірно встановлено судом першої інстанції, на час укладення Договору обов`язок позивача щодо постачання системи антикорозійної бітумно-бутилкаучукової XUNDA T 600 обмежувався 293,605 тоннами. Умови тендерної документації, які в подальшому знайшли своє відображення у Договорі (п. 7.15), передбачали надання позивачем безвідкличної безумовної банківської гарантії на суму 4 293 092,31 грн., що становить 5% (п`ять відсотків) ціни Договору. Цей розмір гарантії розрахований саме з вартості 293,605 тонн системи антикорозійної бітумно-бутилкаучукової XUNDA T 600, що зазначена на час укладення Договору у специфікації.
В свою чергу, зміна ціни Договору шляхом укладення додаткових угод до Договору № 1-10 коригувала вартість товару залежно від валютного курсу на дату відповідної поставки, водночас не змінювала його кількість - 293,605 тонн.
Укладення додаткової угоди № 11 від 31.03.2025 до Договору не стосується виконання п. 3.6 Договору, оскільки у цьому випадку зміна ціни Договору відбулась внаслідок збільшення обсягу поставки товару на 57,5 тонн, а не внаслідок зміни курсової різниці валют. Таке збільшення обсягу поставки не мало наслідком зміни умов Договору щодо надання позивачем безвідкличної безумовної банківської гарантії, яка за чинними умовами Договору розрахована з вартості 293,605 тонн системи антикорозійної бітумно-бутилкаучукової XUNDA T 600.
За таких обставин, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що зміст зобов`язання за Договором, належне виконання якого забезпечене Гарантією, стосувалось постачання позивачем 293,605 тонн системи антикорозійної бітумно-бутилкаучукової XUNDA T 600, а відтак порушення позивачем обов`язку постачання 57,5 тонн товару, незалежно від характеру порушення, не зумовлює настання обов`язку гаранта сплатити відповідачу грошову суму відповідно до умов Гарантії.
При цьому, належне виконання позивачем обов`язку з постачання 293,605 тонн встановлено вище та сторонами не заперечується.
За таких обставин суд першої інстанції цілком вірно визнав, що письмова вимога відповідача від 03.07.2025 за банківською гарантією №1148/2024/ПОД-МСБ-Г від 05.09.2024 пред`явлена необґрунтовано, та, відповідно, кошти у розмірі 4 293 092,31 грн. одержані відповідачем без достатньої правової підстави. 
Доводи апеляційної скарги викладених вище висновків не спростовують.

Загальні підстави для виникнення зобов`язань у зв`язку з набуттям, збереженням майна без достатньої правової підстави визначені нормами Глави 83 ЦК України.
Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення глави 83 ЦК України застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події.
За змістом ст. 1212 ЦК України безпідставно набутим є майно, набуте особою або збережене нею в себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави.
Згідно з ч. 1 ст. 177 ЦК України об`єктами цивільних прав є речі, у тому числі гроші.
Під відсутністю правової підстави розуміється такий перехід майна від однієї особи до іншої, який або не ґрунтується на прямій вказівці закону, або суперечить меті правовідношення і його юридичному змісту. Тобто відсутність правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином.
Положення цієї глави (тобто глави 83 ЦК України) застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. Положення цієї глави застосовуються також до вимог про: повернення виконаного за недійсним правочином; витребування майна власником із чужого незаконного володіння; повернення виконаного однією із сторін у зобов`язанні; відшкодування шкоди особою, яка незаконно набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи. Набувач зобов`язаний повернути потерпілому безпідставно набуте майно в натурі. У разі неможливості повернути в натурі потерпілому безпідставно набуте майно відшкодовується його вартість, яка визначається на момент розгляду судом справи про повернення майна.
Загальна умова ч. 1 ст. 1212 ЦК України звужує застосування інституту безпідставного збагачення у зобов`язальних (договірних) відносинах, бо отримане однією зі сторін у зобов`язанні підлягає поверненню іншій стороні на підставі цієї статті тільки за наявності ознаки безпідставності такого виконання.
Набуття однією зі сторін зобов`язання майна за рахунок іншої сторони в порядку виконання договірного зобов`язання не вважається безпідставним.
Тобто в разі, коли поведінка набувача, потерпілого, інших осіб або подія утворюють правову підставу для набуття (збереження) майна, статтю 1212 ЦК України можна застосовувати тільки після того, як така правова підстава в установленому порядку скасована, визнана недійсною, змінена, припинена або була відсутня взагалі.
При цьому колегія суддів зауважує на тому що сама лише наявність правочину не є достатньою підставою для висновку про віднесення до договірних будь-яких правовідносин, що виникають між цими особами, оскільки сплата однією стороною грошових коштів другій стороні поза межами платежів, передбачених договором, зокрема переплата понад визначену в договорі суму, не може бути визнана такою, що здійснена на підставі такого договору. Схожа правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 25.08.2022 у справі № 903/357/21.
Колегія суддів звертається до правових висновків Верховного Суду у постанові від 17.05.2024 у справі № 910/17772/20, де зазначено, що боржник (принципал) має право звернутися до бенефіціара з вимогою про повернення принципалу коштів, сплачених гарантом, за правилами ст. 1212 ЦК України (п. 56); принципал позивається до суду про стягнення з бенефіціара суми, яку принципал вважає отриманою за його рахунок без достатньої правової підстави з огляду на відсутність боргу принципала (п. 59).
Отже, позивач як принципал має право пред`явити позов про стягнення з відповідача як бенефіціара коштів, сплачених банком-гарантом. Вказаний спосіб захисту прав принципала (боржника) дозволяє ефективно та вичерпно врегулювати цивільно-правовий спір з учасниками спірних правовідносин, тому у цьому випадку судові рішення ухвалені без порушень ч. 1 ст. 2 ГПК України, відповідно до якої завданням господарського судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів, пов`язаних із здійсненням господарської діяльності, та розгляд інших справ, віднесених до юрисдикції господарського суду, з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави (подібний висновок наведений Верховним Судом у постанові від 04.02.2025 у справі № 910/18874/23).
Слід наголосити на тому, що за відсутності основного зобов`язання (припинення виконанням з інших підстав, недійсність тощо) принципал має право вимагати від бенефіціара грошові кошти, одержані ним внаслідок виплати за гарантією.
За таких обставин суд першої інстанції цілком вірно визнав, що відповідно до ст. 1212 ЦК України, кошти підлягають стягненню на користь позивача як особи, яка розмістила власні кошти на рахунку покриття № НОМЕР_1 в АБ «Укргазбанк» відповідно до договору про надання гарантії №1148/2024/ПОД-МСБ-Г, і за рахунок яких за вимогою відповідача мало місце задоволення інтересів останнього та задовольнив позовні вимоги. Рішення суду першої інстанції залишається без змін.

Щодо додаткового рішення, колегія суддів зазначає про таке.
31.03.2026 Товариство з обмеженою відповідальністю «Єврокор плюс» подало до Господарського суду міста Києва заяву про стягнення витрат на професійну правничу допомогу, в якій просило ухвалити додаткове рішення по справі № 910/14720/25, яким стягнути з відповідача на користь позивача витрати за надану професійну допомогу адвоката в сумі 105 000,00 грн. (70 000,00 грн. вартість послуг та 35 000,00 грн. додатковий гонорар (премія)).
Відповідач заперечив проти покладення на нього 35 000,00 грн. додаткового гонорару (премії).
Також зазначив, що визначений позивачем розмір заявлених витрат на правничу допомогу не відповідає критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності) та критерію розумності їхнього розміру; такі витрати не мають характеру необхідних і не співрозмірні із виконаною роботою.
Згідно з частинами 1, 3 ст. 123 Господарського процесуального кодексу України судові витрати складаються з судового збору та витрат пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу.
Частиною 2 ст. 126 ГПК України закріплено, що за результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.
Для цілей розподілу судових витрат:
1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;
2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Відповідно до ч. 3 ст. 126 ГПК України для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
На підтвердження понесених ним витрат позивач долучив до матеріалів справи копії (а.с. 97-103 т. 1):
- договору № 2025/11/25-1 про надання правової допомоги від 25.11.2025;
- акту № 1 про надання професійної правової допомоги № 1 від 30.03.2026;
- рахунку на оплату № 2026/03/30-1 від 30.03.2026;
- платіжної інструкції № 321 від 31.03.2026; 
- ордеру на надання правничої допомоги серія ВА № 1095980 від 25.11.2025 ;
- свідоцтва про право на зайняття адвокатською діяльністю серія КР № 000437 від 22.11.2019.
Згідно з наданими позивачем актами виконаних робіт (наданих послуг) адвокат надав послуги на суму 70 000,00 грн. Крім того позивач погодив 35 000,00 грн. додаткового гонорару (премії).

За змістом ст. 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги - це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору. 
Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (ст. 30 зазначеного Закону).
Згідно зі ст. 15 Господарського процесуального кодексу України суд визначає в межах, встановлених цим Кодексом, порядок здійснення провадження у справі відповідно до принципу пропорційності, враховуючи: завдання господарського судочинства; забезпечення розумного балансу між приватними й публічними інтересами; особливості предмета спору; ціну позову; складність справи; значення розгляду справи для сторін, час, необхідний для вчинення тих чи інших дій, розмір судових витрат, пов`язаних із відповідними процесуальними діями, тощо. 
Учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді, як вид правничої допомоги, здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом (ст. 16 Господарського процесуального кодексу України).
Однією з основних засад (принципів) господарського судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (п. 12 ч. 3 ст. 2 зазначеного Кодексу ). 
Водночас за змістом ч. 4 ст. 126 Господарського процесуального кодексу України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. 
У разі недотримання вимог частини 4 цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (ч. 5 ст. 126 Господарського процесуального кодексу України).
У розумінні положень ч. 5 ст. 126 Господарського процесуального кодексу України зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу, можливе виключно на підставі клопотання іншої сторони у разі, на її думку, недотримання вимог стосовно співмірності витрат із складністю відповідної роботи, її обсягом та часом, витраченим ним на виконання робіт. Суд, ураховуючи принципи диспозитивності та змагальності, не має права вирішувати питання про зменшення суми судових витрат на професійну правову допомогу, що підлягають розподілу, з власної ініціативи.
Об`єднана палата Верховного Суду у складі суддів Касаційного господарського суду у постанові від 03.10.2019 по справі № 922/445/19 зазначила, що загальне правило розподілу судових витрат визначене в частині 4 статті 129 Господарського процесуального кодексу України. Разом із тим, у частині 5 наведеної норми цього Кодексу визначено критерії, керуючись якими суд (за клопотанням сторони або з власної ініціативи) може відступити від вказаного загального правила при вирішенні питання про розподіл витрат на правову допомогу та не розподіляти такі витрати повністю або частково на сторону, не на користь якої ухвалено рішення, а натомість покласти їх на сторону, на користь якої ухвалено рішення.
Зокрема відповідно до частини 5 статті 129 Господарського процесуального кодексу України під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, у тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.
При цьому, на предмет відповідності зазначеним критеріям суд має оцінювати поведінку/дії/бездіяльність обох сторін при вирішенні питання про розподіл судових витрат. 
Випадки, за яких суд може відступити від загального правила розподілу судових витрат, унормованого ч. 4 ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, визначені також положеннями частин 6, 7, 9 статті 129 цього Кодексу.
Під час вирішення питання про розподіл судових витрат господарський суд за наявності заперечення сторони проти розподілу витрат на адвоката або з власної ініціативи, керуючись критеріями, що визначені частинами 5-7, 9 статті 129 Господарського процесуального кодексу України, може не присуджувати стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, всі її витрати на професійну правову допомогу.
Окрім того, при визначенні суми відшкодування суд має виходити із критерію реальності понесення адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, згідно з практикою Європейського суду з прав людини заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі «East/West Alliance Limited» проти України».
У рішенні від 19 жовтня 2000 року у справі «Іатрідіс проти Греції» Європейський суд з прав людини, вирішуючи обов`язковість для цього суду угоди, укладені заявником зі своїм адвокатом стосовно палити за надані послуги, яка (така плата) є співставна з «гонораром успіху», вказав, що йдеться про договір, відповідно до якого клієнт погоджується сплатити адвокату як гонорар відповідний відсоток суми, якщо така буде присуджена клієнту судом. Такі угоди, якщо вони є юридично дійсними, можуть підтверджувати, що у заявника дійсно виник обов`язок заплатити відповідну суму гонорару своєму адвокатові. Однак, угоди такого роду, зважаючи на зобов`язання, що виникли лише між адвокатом і клієнтом, не можуть зобов`язувати суд, який має оцінювати судові і інші витрати не лише через те, що вони дійсно понесені, але у ураховуючи те, чи були вони розумними. 
Отже, не є обов`язковими для суду зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом, зокрема у випадку укладення ними договору, що передбачає сплату адвокату «гонорару успіху», у контексті вирішення питання про розподіл судових витрат. Суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, враховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і оцінювати їх необхідність. 
Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про відсутність підстав для покладення на відповідача витрат у розмірі 35 000,00 грн. додаткового гонорару (премії).

З вказаного приводу колегія суддів вважає за необхідне зазначити наступне:
- у п.п. 5.4, 5.5 договору № 2025/11/25-1 про надання правової допомоги від 25.11.2025 сторони погодили, що позивач сплачує адвокату додатковий гонорар (премію), якщо для позивача прийнято позитивне рішення, додатковий гонорар (премія) сплачується у розмірі 50 % від розміру основного гонорару; 
- за наявності угод, які передбачають «гонорар успіху», ЄСПЛ керується саме наведеними вище критеріями при присудженні судових та інших витрат, зокрема, у рішенні від 22.02.2005 у справі «Пакдемірлі проти Туреччини» (Pakdemirli v. Turkey, заява № 35839/97) суд також, незважаючи на укладену між сторонами угоду, яка передбачала «гонорар успіху» у сумі 6 672,9 євро, однак, на думку суду, визначала зобов`язання лише між заявником та його адвокатом, присудив 3 000 євро, як компенсацію не лише судових, але й інших витрат (§ 70-72);
- за висновками Великої Палати Верховного Суду щодо можливості стягнення «гонорару успіху», які викладені у постанові від 12.05.2020 по справі № 904/4507/18, не є обов`язковими для суду зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом, зокрема у випадку укладення ними договору, що передбачає сплату адвокату «гонорару успіху», у контексті вирішення питання про розподіл судових витрат. Вирішуючи останнє, суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і оцінювати їх необхідність;
- предмет спору у даній справі та зміст позовних вимог не охоплюють значну кількість обставин та фактів, які підлягають ретельному дослідженню, не потребують детального вивчення судової практики, адже категорія даного спору не відноситься до складної;
- у спірному випадку адвокат за надану позивачу у цій справи правову допомогу отримав гонорар за фактично надані послуги.
- в свою чергу гонорар (винагорода) адвоката оплачується саме за надану ним правову допомогу, тобто надану послугу, однак в даному випадку, додатковий гонорар адвоката (премія) не є гонораром чи винагородою адвоката в розумінні умов укладеного між позивачем та адвокатам договору та Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», оскільки для його отримання адвокатом не надається правова допомога (послуга).
За таких обставин колегія суддів вважає, що заявлені до стягнення витрати в сумі 35 000,00 грн. не відповідають вказаним вище критеріям, оскільки не мають характеру необхідних, є неспівмірними з виконаною адвокатом роботою, не містять обґрунтування обсягу фактичних дій представника позивача, які достатньою мірою можуть бути співвіднесені з досягненням успішного результату, а їх відшкодування матиме надмірний характер.

З огляду на вказане суд першої інстанції дійшов вірного висновку про те, що розподілу підлягають 70 000,00 грн. витрат на професійну правничу допомогу, встановивши, що ці витрати пов`язані з розглядом справи, їх розмір є обґрунтованим та співмірним із складністю справи і предметом позову.

У апеляційній скарзі відповідач зазначає, що заявлений до стягнення розмір витрат на правову допомогу не відповідає принципам справедливості, не є обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, у розумінні приписів частини 5 статті 129 ГПК України, з урахуванням обставин даної справи та не є розумним та виправданим в даних правовідносинах, оскільки:
- дана справа про стягнення суми банківської гарантії, не є складною та не потребує витрачання значного часу для підготовки процесуальних документів;
- до складу судових витрат на правничу допомогу представником позивача включено витрати пов`язанні, зокрема, з підготовкою позову, відповіді на відзив, додаткових пояснень та участь у 5 судових засіданнях;
- вказані процесуальні документи, є правом позивача, а не його обов`язком. При цьому, додаткові пояснення були подані у зв`язку із неготовністю та неспроможністю представника позивача надати відповіді на поставлені питання суду під час слухання справи 12.01.2026 та 02.03.2026, в результаті чого Господарський суд міста Києва був змушений зробити перерву до 02.02.2026 та до 17.03.2026 відповідно, що свідчить про затягування позивачем строку розгляду справи. Отже, наявне штучне завищення таких витрат в частині, як витрат у виді додаткових пояснень, так і додаткового гонорару успіху за досягнення позитивного результату;
- низка послуг, вказаних в Акті про надання професійної правової допомоги №1 від 30.03.2026, такі як участь у 5-ти судових засіданнях у справі № 910/14720/25 - 5 годин, є завищеними, оскільки вказані судові засідання тривали в загальному не більше 2 год. 30 хв, що підтверджується протоколами судових засідань, а не 5 год як вказано позивачем;
- матеріали справи не містять великої кількості документів, на дослідження б яких адвокат витратив значний час;
- позивачем було подано орієнтовний розмір витрат на професійну правничу допомогу у сумі 38 500,00 грн. З огляду на те, що сума витрат позивача на правову допомогу у поданій заяві значно перевищує суму, зазначену в його попередньому орієнтованому розрахунку, і останній не подав суду жодних належних та допустимих доказів на підтвердження обставин, які спричинили таке суттєве збільшення суми витрат під час розгляду справи, вимоги представника позивача про стягнення на його користь суми витрат на правничу допомогу у розмірі 105 000,00 грн є необґрунтованими.

Щодо вказаного колегія суддів вважає за необхідне зазначити наступне:
- саме відповідач повинен довести невідповідність заявленої позивачем до стягнення вартості послуг з юридичного супровіду в суді першої інстанції вимогам чинного законодавства та обставинам справи, проте відповідачем фактично не наведено конкретних посилань на розмір відповідних ринкових цін та не мотивовано, в чому саме полягає така не співмірність. В свою чергу колегією суддів не встановлено, що надання таких послуг є не доведеними, а їх вартість неспіврозмірнимою із складністю справи, обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;
- матеріалами справи підтверджується представництво адвокатом інтересів позивача в суді першої інстанції, в той час як відповідач просить взагалі відмовити у стягненні вартості таких послуг, що явно не відповідає середньому розміру цін на ринку та, відповідно, не відповідає принципу господарського судочинства, передбаченому у п. 12 ч. 3 ст. 2 ГПК України, а саме відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення;
- Верховний Суд у постановах від 25.05.2021 у справі №910/7586/19, від 20.07.2021 у справі №922/2604/20, від 18.05.2022 у справі №910/4268/21, від 26.10.2022 у справі №910/4277/21, від 18.04.2023 у справі №903/378/22, від 23.03.2023 у справі №921/434/21, від 25.04.2023 у справі №910/21424/21 висловлював правову позицію про те, що такі стадії як прибуття до суду чи іншої установи та очікування є складовими правничої допомоги, які в комплексі з іншими видами правничої допомоги сприяють забезпеченню захисту прав та інтересів клієнта. З урахуванням наведеного, час, який адвокат витрачає на дорогу для участі у судовому засіданні, є складовою правничої допомоги і підлягає компенсації нарівні з іншими витратами. Зазначені висновки Верховного Суду є сталими та ґрунтуються на аналізі складових часу, необхідного для належного здійснення адвокатом представництва інтересів клієнта;
- положення ч. 6 ст. 129 ГПК України встановлюють право, а не обов`язок суду відмовити стороні, на користь якої ухвалено рішення, у відшкодуванні судових витрат в частині, яка перевищує суму, заявлену в попередньому (орієнтовному) розрахунку.
За таких обставин колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, який частково задовольнив заяву позивача про стягнення витрат на професійну правничу допомогу та присудив до стягнення з відповідача на користь позивача витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 70 000,00 грн. Додаткове рішення суду першої інстанції залишається без змін.
Щодо інших аргументів сторін колегія суддів зазначає, що вони були досліджені та не наводяться у судовому рішенні, позаяк не покладаються в його основу, тоді як Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (справа Серявін проти України, § 58, рішення від 10.02.2010). Названий Суд зазначив, що, хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довод (рішення Європейського суду з прав людини у справі Трофимчук проти України).
Дослідивши наявні у справі матеріали, апеляційний суд робить висновок, що суд першої інстанції дав належну оцінку доказам по справі та виніс законне обґрунтоване судове рішення, яке відповідає чинному законодавству, фактичним обставинам і матеріалам справи. 
Доводи апеляційної скарги не спростовують висновку місцевого господарського суду з огляду на вищевикладене.
За таких обставин, здійснивши перевірку та оцінку всіх належних доказів, наявних у матеріалах справи, колегія суддів дійшла висновку про те, що рішення Господарського суду міста Києва від 26.03.2026 та додаткове рішення Господарського суду міста Києва від 12.05.2026 у справі № 910/14720/25 прийняті з повним та всебічним дослідженням обставин, які мають значення для справи, а також з дотриманням норм матеріального і процесуального права, у зв`язку з чим апеляційна скарга Товариства з обмеженою відповідальністю «Оператор газотранспортної системи» задоволенню не підлягає.
Відповідно до приписів ст. 129 ГПК України судові витрати по сплаті судового збору за звернення з цією апеляційною скаргою покладаються на апелянта. 
На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 129, 252, 263, 269, 270, 273, 275, 276, 281-285 ГПК України, Північний апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Оператор газотранспортної системи» на рішення Господарського суду міста Києва від 26.03.2026 та додаткове рішенням Господарського суду міста Києва від 12.05.2026 у справі № 910/14720/25 залишити без задоволення.
2. Рішення Господарського суду міста Києва від 26.03.2026 та додаткове рішення Господарського суду міста Києва від 12.05.2026 у справі № 910/14720/25 залишити без змін.
3. Судові витрати за розгляд апеляційної скарги покласти на скаржника.

Матеріали даної справи повернути до місцевого господарського суду.

Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення та може бути оскаржена до Верховного Суду у порядку та строк, передбачений ст.ст. 286-291 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст судового рішення складено 30.06.2026. 

Головуючий суддя О.В. Яценко 

Судді Н.М. Спаських

П.В. Горбасенко