Справа № 539/1876/26
Провадження № 2/539/1657/2026

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
22 червня 2026 року м.Лубни
Лубенський міськрайонний суд полтавської області у складі:
головуючої судді Просіної Я.В.,
за участі секретаря судового засідання Ануфрієвої Н.М.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження в залі суду в м. Лубни цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «БІЗНЕС ПОЗИКА» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, представник позивача Виноградов Юрій Ернстович, представник відповідача Забара Юрій Анатолійович,
установив:
Представник Товариства з обмеженою відповідальністю «БІЗНЕС ПОЗИКА» Кіріченко В.В. звернулася до Лубенського міськрайонного суду Полтавської області з позовною заявою до ОСОБА_1 , в якій просить стягнути з відповідача заборгованість за Кредитним договором №557084-КС-001 про надання кредиту від 13.09.2025 року в сумі 19 798,36 грн та сплачений судовий збір у розмірі 2662,40 грн.
Позов обґрунтований тим, що 13.09.2025 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «БІЗНЕС ПОЗИКА» (Далі – Позивач, ТОВ «БІЗПОЗИКА) та ОСОБА_1 (Далі – Позичальник, Відповідач) укладено Договір № 557084-КС-001 про надання кредиту (Далі – Договір кредиту), шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 Законом України «Про електронну комерцію».
ТОВ «БІЗПОЗИКА» свої зобов`язання за Договором кредиту виконало, та надало Позичальнику грошові кошти в розмірі 8000,00 грн шляхом перерахування на банківську картку Позичальника № 5168-7451- 9374-6135 (котру Позичальником вказано при заповнені анкетних даних в особистому кабінеті).
До теперішнього часу Боржник свої зобов`язання за Кредитним договором № 557084-КС-001 про надання кредиту належним чином не виконав, а лише часткового сплатив кошти.
Відповідно до Розрахунку заборгованості за Договором № 557084-КС-001 Позичальника ОСОБА_1 , Відповідач на виконання умов договору здійснив часткову оплату за Договором № 557084-КС-001 на загальну суму 6832,21 грн.
Зважаючи на ті обставини, що ОСОБА_1 , належним чином не виконує свої зобов`язання за Кредитним договором, у Боржника станом на 07.04.2026 року утворилась заборгованість за Договором № 557084-КС-001 про надання кредиту, в розмірі 19 798,36 грн, що складається з: суми прострочених платежів по тілу кредиту – 7 600,00 грн; суми прострочених платежів по процентах – 8 512,00 грн; суми заборгованості по штрафам - 0,00 грн; суми заборгованості по відсотках відповідно до ст. 625 ЦКУ - 3 686,36 грн; Суми прострочених платежів за комісією – 0,00 грн.
Ухвалою суду від 28.04.2026 року позовну заяву було прийнято до розгляду, відкрито провадження та розгляд справи призначено в порядку спрощеного провадження з викликом сторін. Окрім того, даною ухвалою витребувано в АТ КБ «Приватбанк» письмові докази.
28.05.2026 року від АТ КБ «Приватбанк» до суду надійшли витребувані ухвалою суду від 28.04.2026 року докази.
29.05.2026 року через систему «Електронний суд» від представника відповідача Забари Ю.А. до суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому просив позовні вимоги ТОВ «Бізнес Позика» до ОСОБА_1 задовільнити частково. Стягнути із ОСОБА_1 на користь ТОВ «Бізнес Позика» заборгованість за договором №557084-КС-001 у розмірі 1167,79 (одна тисяча сто шістдесят сім) гривень 79 копійок.
Відзив обґрунтований тим, що відповідачем не заперечується той факт, що він уклав договір №557084-КС-001 від 13 вересня 2025 року із ТОВ «Бізнес Позика» за умовами якого отримав на свій банківський рахунок кошти в сумі 8000 (вісім тисяч) гривень. Але, як видно із тексту позовних вимог сума, яку Позивач вимагає стягнути із Відповідача за вказаним
договором становить 19798,36 грн.
Не можна погодитись із таким розміром позовних вимог в частині стягнення заборгованості за процентами, комісії (вимога не ставиться Позивачем, але в розрахунку заборгованості вона нарахована та визначена як сплачена) та за відсотками відповідно до ст.625 ЦК України. У зв`язку із цим даний позов визнається Відповідачем частково, виходячи з наступного.
Щодо стягнення комісії за видачу кредиту – зазначає, що відповідно до п.2.5 Договору №557084-КС-001 від 13 вересня 2025 року комісія за видачу кредиту 1600.00 грн. яка нараховується одноразово при видачі кредиту в дату видачі кредиту. Розрахунками заборгованості, наданим Позивачем, підтверджується той факт, що комісія нарахована в день підписання договору, тобто це є плата на користь кредитора, за дії, які кредитор здійснює на власну ж користь – за видачу кредиту.
При цьому, Позивачем не надано доказів, які б підтверджували надання інших послуг, за які стягується комісія окрім зазначеного в договорі «за видачу кредиту». За таких обставин нарахування Позивачем комісії не ґрунтується на вимогах законодавства і не підлягає стягненню із Відповідача по даному кредитному договору. Оскільки комісія в розмірі 1600 грн. на сьогоднішній день Відповідачем сплачена, що визнається і Позивачем та підтверджується розрахунком заборгованості, то її розмір підлягає виключенню із заявленої в позові суми заборгованості.
Стосовно стягнення суми прострочених платежів по процентам та суми заборгованості по відсотках відповідно до ст.625 ЦК України. Згідно довідки №752 від 04 липня 2023 року ОСОБА_1 відповідно до наказу начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 від 26 червня 2023 року №177 призваний на військову службу по мобілізації на підставі Указу Президента України №69/2022 та направлений для проходження військової служби до військової частини НОМЕР_1 . Довідкою №229 від 19 травня 2026 року підтверджується, що солдат ОСОБА_1 з 24 вересня 2024 року дійсно перебуває на військовій службі у військовій частині НОМЕР_2 . Посвідченням серії НОМЕР_3 від 14 травня 2026 року підтверджується, що ОСОБА_1 є особою з інвалідністю другої групи і має право на пільги, встановлені законодавством України для ветеранів війни – осіб з інвалідністю
внаслідок війни. Копії зазначених довідок та посвідчення а також копію військового
квитка додаю.
Наведене свідчать про те, що нарахована по зазначеному кредитному договору заборгованість за процентами та заборгованість за відсотками відповідно до ст.625 ЦК України стягненню із ОСОБА_1 не підлягає у зв`язку з тим, що ці заборгованості нараховані в період воєнного стану та ОСОБА_1 був на час укладення договору і наразі є військовослужбовцем, котрий призваний на військову службу за призовом під час мобілізації, брав та бере на даний час участь у захисті незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України.
Позивачем нараховано Відповідачу загальну суму, яка підлягає сплаті за договором про надання кредиту 26630,57 грн. (8000 + 13030,57 + 1600 + 4000 = 26630,57). Сплачено ж Відповідачем на користь Позивача по означеному вище Договору відповідно до наданого розрахунку заборгованості 6832,21 грн. що визнає Позивач зазначаючи у розрахунку заборгованості.
З огляду на вищенаведене та те, що нарахування Позивачем комісії за видачу кредиту а також проценти за користування кредитом та заборгованість за відсотками відповідно до ст.625 ЦК України не ґрунтуються на вимогах законодавства і стягненню із ОСОБА_1 не підлягають, підлягають сплаті Відповідачем на користь Позивача за договором позики №557084-КС-001 кошти в сумі 8000 грн. (тіло кредиту).
Тобто, представник відповідача вважає, що стягненню із ОСОБА_1 на користь ТОВ «Бізнес Позика» за договором №557084-КС-001 підлягає 1167,79 гривень, що виходить із наступного розрахунку 8000 – 6832,21 (вже сплачена сума) = 1167,79.
Окрім того, представник позивача зазначає, що відповідно до посвідчення серії НОМЕР_3 від 14 травня 2026 року та витягу з рішення експертної команди з оцінювання повсякденного функціонування особи ОСОБА_1 є особою з інвалідністю другої групи і має право на пільги, встановлені законодавством України для ветеранів війни – осіб з інвалідністю внаслідок війни. Тобто, у відповідності до п.9 ч.1 ст.5
Закону України «Про судовий збір» ОСОБА_1 звільняється від сплати судового
збору.
02.06.2026 року через систему «Електронний суд» від представника позивача Виноградова Ю.Е. надійшла відповідь на відзив, в якій зазначено, що у прохальній частині Відзиву на позовну заяву сторона Відповідача просить суд задовольнити позовні вимоги Позивача частково.
У зв`язку з вищевикладеним, просить суд під час розгляду та вирішення справи врахувати визнання стороною Відповідача вищезазначених обставин справи.
Звертає увагу суду, що у ч. 15 ст. 14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» йдеться саме про не нарахування процентів (після набрання чинності змін до цієї норми), а не про списання всіх процентів, які були нараховані до набрання чинності змін до цієї норми. Конструкція частини 15 статті 14 Закону № 2011-ХІІ не передбачає звільнення військовослужбовців та членів їхніх сімей від сплати відсотків за користування кредитом, а лише визначає умови, за яких такі відсотки не нараховуються. Законодавець чітко встановив, що ці умови пов`язані з певними періодами проходження військової служби. Враховуючи це, підстав для застосування принципу зворотної дії закону в часі до спірних правовідносин не вбачається.
Також звертає увагу суду на те, що ч. 15 ст. 14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» не передбачає звільнення військовослужбовців від обов`язку по сплаті комісії за надання кредиту.
Окрім того, зазначає, що сторона Відповідача не надала суду жодних належних, достовірних та достатніх доказів того, що справді саме Відповідач по справі перебував на військовій службі саме протягом строку (терміну) дії Кредитного договору, а саме з 13.09.2025 по 28.02.2026, що було б правовою підставою для застосування норми ч. 15 ст. 14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей»щодо не нарахування процентів військовослужбовцям.
Представник позивача вказує, що з наданих стороною Відповідача фото копій документів неможливо встановити, чи є невідома особа, про яку йдеться у вищезазначених документах, справді Відповідачем по справі, оскільки цих документах відсутній РНОКПП цієї особи, дата її народження, адреса реєстрації тощо.
Одного тільки прізвища, ім`я та по-батькові недостатньо для належної
ідентифікації особи.
Також з метою встановлення (ідентифікації) особи Відповідача, сторона Відповідача у встановленому ЦПК України порядку та строк мала надати суду копії паспорта та картки платника податків Відповідача, а також документ щодо актуальної адреси реєстрації Відповідача.
Звертає особливу увагу суду на те, що сам по собі факт того, що начебто Відповідач по справі начебто перебував на військовій службі до чи після укладення Кредитного договору, жодним чином не означає, що він справді перебував (продовжує перебувати) на військовій службі саме протягом строку (терміну) дії Кредитного договору.
Відповідач міг бути демобілізований наприклад у зв`язку з пораненням чи станом здоров`я, у зв`язку з чим він би втратив право на пільги для діючих військовослужбовців відповідно до Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей».
Саме сторона Відповідача повинна була надати суду належні, достовірні та достатні докази того, що справді саме Відповідач по справі перебував на військовій службі саме протягом строку (терміну) дії Кредитного договору, що було б правовою підставою для застосування норми ч. 15 ст. 14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» щодо не нарахування процентів військовослужбовцю, однак такі докази сторона Відповідача не надала.
Щодо нарахування відсотків за користування кредитним договором представник позивача зазначає, що розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору.
Невиконання (неналежне виконання) Позичальником графіку платежів закономірно призвело до подорожчання загальної вартості кредиту, оскільки процента ставка (проценті ставки) за кредитним договором нараховується кожен день на залишок заборгованості
Позичальника за тілом кредиту, і якщо Позичальник не здійснив відповідний платіж за графіком у відповідному розмірі та у відповідні дату (чи зробив його у меншому розмірі), тобто розмір заборгованості за тілом кредиту не зменшився, це призводить до подорожчання загальної вартості кредиту та нарахування процентів у більшому розмірі, ніж якби Позичальник здійснював платежі у відповідності до графіку платежів.
Крім того, у випадку встановлення у Кредитному договорі зниженої та стандартної процентних ставок, невиконання (неналежне виконання) Позичальником графіку платежів також призводить до застосування за Кредитним договором до закінчення його строку (терміну) стандартної процентної ставки за кредитним договором, що також призводить до
подорожчання загальної вартості кредиту та нарахування процентів у більшому розмірі, ніж якби Позичальник здійснював платежі у відповідності до графіку платежів.
На підтвердження того, що у Відповідача відсутня заборгованість за Кредитним договором, та що Відповідач належним чином виконував кредитний договір (здійснював всі платежі у відповідності до встановленого у кредитному договорі графіку платежів), сторона Відповідача мала б надати суду належні та достатні докази здійснення Відповідачем всіх платежів за встановленим у кредитному договорі графіком платежів у відповідному розмірі та у відповідні дати, однак сторона Відповідача таких доказів суду не надала.
09.06.2026 року через систему «Електронний суд» від представника відповідача ОСОБА_2 надійшли заперечення (на відповідь на відзив) в яких зазначено, що із наданих Суду документів видно, що ОСОБА_1 26 червня 2023 року був призваний на військову службу по мобілізації (довідка №752 від 04 липня 2023 року). Вказане також підтверджується військовим квитком серії НОМЕР_4 від 12 квітня 2005 року на ім`я ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (сторінка 4 військового квитка). Також на сторінці 8-9 військового квитка маються відомості про проходження військової служби ОСОБА_1 із якого видно, що останній із 26 червня 2023 року перебував на посаді курсанта у військовій частині НОМЕР_1 . 11 серпня 2023 року був виключений із списків цієї військової частини та 13 серпня 2023 року призначений на посаду стрільця у військову частину НОМЕР_5 де проходив службу до 22 вересня 2024 року. 22 вересня 2024 року ОСОБА_1 був виключений із списків військової частини НОМЕР_5 і 24 вересня 2024 року був призначений на посаду гранатометника до військової частини НОМЕР_2 у якій проходить службу по даний час із призначенням 23 березня 2026 року на посаду оператора РЛС. На даний час Відповідач перебуває на військовій службі у військовій частині НОМЕР_2 , що підтверджується також довідкою №229 від 19 травня 2026 року. Вказані документи одночасно із відзивом були надані Суду.
Отже, із наданих Позивачем із відзивом документів вбачається, що ОСОБА_1 на момент укладення договору №557084-КС-001 тобто, 13 вересня 2025 року, на період дії даного договору – до 28 лютого 2026 року і на даний час є військовослужбовцем, котрий призваний на військову службу за призовом підчас мобілізації, приймав та приймає, попри отримане поранення і інвалідність, на даний час участь у захисті незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України.
Тому, відповідно до п.18 Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України а також ч.15 ст.14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» нарахована по зазначеному кредитному договору заборгованість за процентами та заборгованість за відсотками відповідно до ст.625 ЦК України стягненню із ОСОБА_1 не підлягає.
09.06.2026 року через систему «Електронний суд» від представника позивача ОСОБА_3 до суду надійшли додаткові пояснення у справі, які тотожні до поданої раніше відповіді на відзив.
В судове засідання представник позивача Виноградов Ю.Е. не з`явився. В прохальній частині відповіді на відзив просив розгляд справи проводити за відсутності представника ТОВ «Бізнес Позика». Позовні вимоги підтримують в повному обсязі.
Відповідач ОСОБА_1 та представник відповідача ОСОБА_2 в судове засідання не з`явилися. Представник відповідача подав до суду заяву в якій просив розглянути справу без його участі та без участі ОСОБА_1 .
За таких обставин суд вважає за можливе розглянути справу без участі сторони позивача та відповідача на підставі письмових матеріалів справи.
У зв`язку з неявкою сторін у судове засідання, на підставі частини 2 статті 247 Цивільного процесуального кодексу України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.
Суд, дослідивши та проаналізувавши матеріали справи, приходить до наступних висновків.
Судом встановлено, що 13.09.2025 сторони уклали договір № 557084-КС-001 про надання кредиту в розмірі 8 000 грн, строком на 24 тижні, тобто з 13.09.2025 до 28.02.2026, зі сплатою відсотків за користування кредитом, стандартна процентна ставка 1 % в день (фіксована), денна процентна ставка - 0,86 %, зниженна процентна ставка за кредитом в день: 1%, фіксована ( п.10.2.), встановлений договором розмір фіксованої процентної ставки не може бути збільшено кредитодавцем в односторонньому порядку, та комісією за надання кредиту в розмірі 1600 грн. Паспорт споживчого кредиту, пропозицію (оферту) укласти кредитний договір, прийняття (акцепт) пропозиції (оферти) укласти договір та договір про надання кредиту відповідачем підписано електронним підписом одноразовим ідентифікатором (а.с.13-33).
Відповідно до п. 1 Договору кредиту, ТОВ «БІЗПОЗИКА» надає Позичальнику грошові кошти у розмірі 8000,00 грн, на засадах строковості, поворотності, платності (Далі – Кредит), а Позичальник зобов`язується повернути грошові кошти та сплатити проценти за користування Кредитом у порядку та на умовах, визначених Договором кредиту та Правил про надання грошових коштів у кредит (надалі – Правила, а разом – Договір).
Згідно з умовами Договору кредиту, сторони визначили, що плата за користування Кредитом є фіксованою та становить 1 процентів за кожен день користування Кредитом.
Пунктом 2. Кредитного договору визначено, що протягом строку кредитування процентна ставка за Кредитом (надалі – Проценти за користування Кредитом), нараховуються на залишок заборгованості по Кредиту, наявну на початок календарного дня, за період фактичного користування Кредитом, із урахуванням дня видачі Кредиту та дня повернення Кредиту згідно Графіку платежів. 
Пунктом 3. Кредитного договору встановлений графік платежів, які має
здійснювати Позичальник для належного виконання умов Кредитного договору.
Відповідно до пункту 2 Договору протягом строку кредитування процентна ставка за Кредитом (надалі за текстом – «Проценти за користування кредитом»), нараховуються на залишок заборгованості по Кредиту, наявну на початок календарного дня, за період фактичного користування Кредитом, із урахуванням дня видачі Кредиту та дня повернення Кредиту згідно Графіку платежів.
Відповідно до п.5.1. Правил, які у відповідності до пункту 10 Кредитного договору є його невід`ємною частиною, обчислення строку користування кредитом та нарахування процентів за користування кредитом за договором про надання кредиту здійснюється за фактичну кількість календарних днів користування кредитом з урахуванням умов Кредитного договору. Таким чином, проценти за користування кредитом щоденно нараховуються на неповернену суму кредиту, станом на початок доби, з першого дня перерахування суми кредиту Позичальнику до закінчення терміну дії Договору про надання кредиту (включно), тобто, протягом всього строку кредитування.
Згідно з п.п. 4.4.4. Правил Позичальник підтверджує, що вказаний ним (з метою отримання кредиту) поточний (картковий) рахунок належать саме йому і треті особи не мають до нього доступу.
Позивач надав відповідачу грошові кошти в загальному розмірі 8 000,00 грн шляхом перерахування на банківську картку відповідача № НОМЕР_6 , що підтверджується підтвердженням щодо здійснення переказу грошових коштів, інформацією та випискою за договором за період з 13.09.2025 – 28.02.2026 АТ КБ «ПриватБанк», які підтверджують належність картки № НОМЕР_7 відповідачу, отримання відповідачем кредитних коштів та користування ними (а.с.36, 82-99).
Згідно з розрахунком, наданим позивачем, відповідач порушив умови кредитування та не виконує належним чином зобов`язання, в результаті чого станом на 08.04.2026 виникла заборгованість в розмірі 19798, 36 грн, з яких: 7600,00 грн сума прострочених платежів по тілу кредиту, 8512,00 грн прострочені платежі по процентах, 8512,00 грн заборгованість по відсотках відповідно до ст.625 ЦК України (а.с.37-38).
Також з наданого розрахунку вбачається, що ОСОБА_1 на виконання умов Договору здійснив часткову оплату за Договором № 557084-КС-001 від 13.09.2025 у сумі 6832,21 грн, з яких: 400,00 грн перераховано на погашення заборгованості за тілом кредиту, 4518,57 грн на погашення відсотків за користування кредитом, 1600,00 грн на погашення комісії, 313,64 грн на погашення відсотках відповідно до ст.625 ЦК України.
Відповідно до довідки про стан заборгованості ОСОБА_1 за договором №557084-КС-001 від 13.09.2025 року, станом на 07.04.2026 року загальна заборгованість за договором складає 19798,36 грн, що складається з: 7600,00 грн – заборгованість за кредитом, 7600,00 грн – заборгованість по відсотках, заборгованість по комісії – 0,00 грн, заборгованість по штрафам – 3686,36 грн (а.с.39).
Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (частина перша статті 15, частина перша статті 16 ЦК України).
Відповідно до частин 1, 2 статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони.
Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку.
Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Правочин, який вчиняє юридична особа, підписується особами, уповноваженими на це її установчими документами, довіреністю, законом або іншими актами цивільного законодавства.
Згідно з ч.1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові в розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити відсотки (частина перша статті 1048 ЦК України).
Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.
Відповідно до статті 6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (частина перша статті 627 ЦК України).
За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася (частина друга статті 639 ЦК України.)
Абзац другий частини 2 статті 639 ЦК України передбачає, що договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін вважається укладеним в письмовій формі.
Аналізуючи викладене, слід дійти висновку про те, що будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного або Господарського кодексів України може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (статі 205, 207 ЦК України).
Аналогічні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 09 вересня 2020 року у справі № 732/670/19, від 23 березня 2020 року у справі № 404/502/18, від 07 жовтня 2020 року № 127/33824/19.
У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Особливості укладання кредитного договору в електронному вигляді визначені Законом України «Про електронну комерцію» (далі - Закон).
У статті 3 вказаного Закону визначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.
Відповідно до частини 3 статті 11 зазначеного Закону електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною.
Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах (частина 4 статті 11 Закону).
Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею (частина 6 статті 11 вказаного Закону).
Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі - частина 12 статті 11 Закону № 675-VIII.
Статтею 12 вказаного Закону визначено, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України Про електронний цифровий підпис, за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.
У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Відповідно до вимог статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (статі 76,77 ЦПК України).
Згідно з вимог статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.
Як вбачається із наданих заперечень на позов, сторона відповідача не заперечує укладення договору з позивачем, отримання кредитних коштів, здійснення платежів за кредитним договором, проте не погоджується з розміром заборгованості за тілом кредиту, а саме: з розподілом сплачених коштів в розмірі 7 600 грн, з яких частина розподілена на сплату процентів та комісії, та нарахування позивачем процентів та комісії.
Щодо стягнення заборгованості по процентах.
Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що ОСОБА_1 26 червня 2023 року був призваний на військову службу по мобілізації (довідка №752 від 04 липня 2023 року) (а.с.105).
Вказане також підтверджується військовим квитком серії НОМЕР_4 від 12 квітня 2005 року на ім`я ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (сторінка 4 військового квитка) (а.с.110-115). Також на сторінці 8-9 військового квитка маються відомості про проходження військової служби ОСОБА_1 із якого видно, що останній із 26 червня 2023 року перебував на посаді курсанта у військовій частині НОМЕР_1 . 11 серпня 2023 року був виключений із списків цієї військової частини та 13 серпня 2023 року призначений на посаду стрільця у військову частину НОМЕР_5 де проходив службу до 22 вересня 2024 року. 22 вересня 2024 року ОСОБА_1 був виключений із списків військової частини НОМЕР_5 і 24 вересня 2024 року був призначений на посаду гранатометника до військової частини НОМЕР_2 у якій проходить службу по даний час із призначенням 23 березня 2026 року на посаду оператора РЛС. 
На даний час Відповідач перебуває на військовій службі у військовій частині НОМЕР_2 , що підтверджується також довідкою №229 від 19 травня 2026 року (а.с.116).
Відповідно до вимог пункту 15 статті 14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» військовослужбовцям, призваним на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, на весь час їх призову, а військовослужбовцям під час дії особливого періоду, які брали або беруть участь у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримуванні збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях, забезпеченні їх здійснення, які перебували або перебувають безпосередньо в районах та у період здійснення зазначених заходів, - штрафні санкції, пеня за невиконання зобов`язань перед підприємствами, установами і організаціями усіх форм власності, у тому числі банками, та фізичними особами, а також проценти за користування кредитом не нараховуються, крім кредитних договорів щодо придбання майна, яке віднесено чи буде віднесено до об`єктів житлового фонду (житлового будинку, квартири, майбутнього об`єкта нерухомості, об`єкта незавершеного житлового будівництва, майнових прав на них), та/або автомобіля.
Отже, на відповідача ОСОБА_1 поширюються пільги, передбачені пунктом 15 статті 14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», а саме: не повинні нараховуватися штрафні санкції, пеня та проценти за користування кредитом, а тому відповідач як військовослужбовець, підлягає звільненню від сплати прострочених платежів по процентах в сумі 8512,00 грн та заборгованості за відсотками відповідно до ст.625 ЦКУ в розмірі 3656,36 грн за кредитним договором № 557084-КС-001 від 13.09.2025.
Щодо зарахованої суми на погашення комісії за видачу кредиту за договором в розмірі 1600,00 грн, суд зазначає наступне.
Законом України «Про захист прав споживачів» визначено, що послуга - це діяльність виконавця з надання (передачі) споживачеві певного визначеного договором матеріального чи нематеріального блага, що здійснюється за індивідуальним замовленням споживача для задоволення його особистих потреб; споживчий кредит - це кошти, що надаються кредитодавцем (банком або іншою фінансовою установою) споживачеві на придбання продукції (пункти 17 і 23 статті 1).
Отже, послугою з надання споживчого кредиту є діяльність банку або іншої фінансової установи з передачі споживачу коштів на придбання продукції для його особистих потреб, а тому встановлення кредитором будь-яких зборів, відсотків, комісій, платежів за інші дії, ніж надання коштів на придбання продукції, є незаконним, а такі умови споживчого кредиту є нікчемними і не потребують визнання недійсними.
Такий правовий висновок викладений Верховним Судом України у постанові від 6 вересня 2017 року у справі №6-2071цс16.
У постанові Верховного Суду України від 16 листопада 2016 року у справі № 6-1746цс16 зазначено, що встановлення банком у кредитному договорі обов`язку боржника сплачувати щомісячну комісію за управління кредитом без зазначення, які саме послуги за вказану комісію надаються клієнту, а також нарахування комісії за послуги, що супроводжують кредит (саме як компенсацію сукупних послуг банку за рахунок клієнта), є незаконним.
Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у своєму правовому висновку у постанові від 09 грудня 2019 року в справі № 524/5152/15 (провадження № 61-8862сво18) зазначив, що надання грошових коштів за укладеним кредитним договором відповідно до частини першої статті 1054ЦК України є обов`язком банку, виконання такого обов`язку не може обумовлюватися будь-якою зустрічною оплатою з боку позичальника. Оскільки надання кредиту - це обов`язок банку за кредитним договором, то така дія як надання фінансового інструменту чи моніторинг заборгованості по кредиту не є самостійною послугою, що замовляється та підлягає оплаті позичальником на користь банку. Надання фінансового інструменту є фактично наданням кредиту позичальнику, така операція, як і моніторинг заборгованості по кредиту, відповідає економічним потребам лише самого банку та здійснюється при виконанні прав та обов`язків за кредитним договором, а тому такі дії банку не є послугами, що об`єктивно надаються клієнту-позичальнику.
Аналогічний висновок викладено у постанові Верховного Суду від 16.09.2024 у справі №479/191/17.
Виходячи з вищезазначеного, суд приходить до висновку, що положення договору №557084-КС-001 від 13.09.2025 про сплату комісії за видачу кредиту є нікчемними, суперечать положенням статей 11,18 Закону України «Про захист прав споживачів» і є нікчемними з моменту укладення договору.
Щодо коштів, які були зараховані позивачем на погашення комісії та процентів суд зазначає наступне.
З наданого розрахунку вбачається, що ОСОБА_1 на виконання умов Договору здійснив часткову оплату за Договором № 557084-КС-001 від 13.09.2025 у сумі 6832,21 грн, з яких: 400,00 грн перераховано на погашення заборгованості за тілом кредиту, 4518,57 грн на погашення відсотків за користування кредитом, 1600,00 грн на погашення комісії, 313,64 грн на погашення відсотках відповідно до ст.625 ЦК України.
Оскільки, відповідач підлягає звільненню від сплати прострочених платежів по процентах, заборгованості за відсотками відповідно до ст.625 ЦКУ за кредитним договором, а такожсплата комісії за видачу кредиту визнана судом нікчемною, то суд вважає за можливе врахувати сплачені відповідачем кошти в сумі 4518,57 грн на погашення відсотків за користування кредитом, 1600,00 грн на погашення комісії, 313,64 грн на погашення відсотках відповідно до ст.625 ЦК України в суму непогашеної заборгованості за тілом кредиту. Тобто, суму в розмірі 6432,21 грн (4518,57 грн+1600,00 грн+313,64 грн=6432,21 грн) необхідно вирахувати з загальної суми тіла кредиту (7600,00 грн – 6432,21 грн=1167,79 грн), що становить 1167,79 грн. Дана сума підлягає стягненню з відповідача.
Таким чином, суд вважає, що позовну заяву слід задовольнити частково.
Відповідно до статті 141 ЦПК України судовий збір та інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи покладаються на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
При пред`явленні позову позивачем сплачено судовий збір у розмірі 2662,40 гривень (згідно платіжної інструкції №10713 від 16.04.2026 року).
Враховуючи що позов задоволено частково, з відповідача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 157,04 грн.
Однак, відповідач ОСОБА_1 відповідно до посвідчення серії НОМЕР_3 є особою з інвалідністю другої групи (а.с.119).
Згідно з пунктом 9 частини першої статті 5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору звільняються особи з інвалідністю I та II груп, законні представники дітей з інвалідністю і недієздатних осіб з інвалідністю.
Отже, відповідач відповідно пункту 9 частини першої статті 5 Закону України «Про судовий збір» звільнений від сплати судового збору.
Відповідно до ч. 6 ст.141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.
Зазначене стосується й випадку, коли рішення ухвалено на користь позивача, а відповідач звільнений від сплати судового збору, що відповідає правовій позиції, викладеній у постанові Верховного Суду України від 01.03.2017 у справі № 703/686/15-ц.
Враховуючи, що відповідач звільнений від сплати судового збору, а тому судовий збір, який належало стягнути з нього у розмірі 157,04 гривень, слід компенсувати ТОВ «БІЗНЕС ПОЗИКА» за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.
Керуючись статтями 3, 4, 5, 10, 12, 13, 76-81, 89, 137, 141, 259, 265, 268, 273, 277, 279 ЦПК України, суд
ухвалив:
Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «БІЗНЕС ПОЗИКА» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором - задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «БІЗНЕС ПОЗИКА» заборгованість за Договором № 557084-КС-001 від 13.09.2025 у розмірі 1167 (одна тисяча сто шістдесят сім) грн 79 коп.
В іншій частині позову - відмовити.
Судові витрати у вигляді сплаченої суми судового збору у розмірі 157 (сто п`ятдесят сім) грн 04 коп компенсувати Товариству з обмеженою відповідальністю «БІЗНЕС ПОЗИКА» за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.
Рішення може бути оскаржено шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до Полтавського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду. Оскарження рішення не зупиняє його виконання.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Відомості про учасників справи згідно п. 4 ч. 5 ст.265 ЦПК України.
Позивач: Товариство з обмеженою відповідальністю «БІЗНЕС ПОЗИКА», код ЄДРПОУ 41084239, юридична адреса: 01133, м.Київ, бульвар Лесі Українки, буд.26, офіс 411;
Представник позивача: Виноградов Юрій Ернстович, РНОКПП НОМЕР_8 , адреса робочого місця: 01133, м.Київ, бульвар Лесі Українки, буд.26, офіс 411;
Відповідач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_9 , місце реєстрації: АДРЕСА_1 ;
Представник відповідача: ОСОБА_2 , РНОКПП НОМЕР_10 , адреса робочого місця: АДРЕСА_2 .

Суддя          Я.В.Просіна