ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 

Єдиний унікальний №333/9398/25 Головуючий в 1 інст.Круглікова А.В. 
Провадження №33/807/474/26     Доповідач в 2 інст.Дадашева С.В.
Категорія ч.1 ст.130 КУпАП
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 березня 2026 року     місто Запоріжжя

Суд апеляційної інстанції у складі судді судової палати з розгляду кримінальних справ Запорізького апеляційного суду Дадашевої С.В., за участю особи, яку притягнуто до адміністративної відповідальності – ОСОБА_1 , її захисника – адвоката Мамедова Т.К., розглянув в апеляційному порядку у відкритому судовому засіданні справу про адміністративне правопорушення стосовно ОСОБА_1 за апеляційною скаргою захисника останньої – адвоката Мамедова Т.К. на постанову Комунарського районного суду м.Запоріжжя від 02 грудня 2025 року, якою 
ОСОБА_1 ,  ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 , громадянку України, яка проживає за адресою: АДРЕСА_1 , визнано винною у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, та призначено адміністративне стягнення у виді у виді штрафу на користь держави у розмірі 17000,00 грн, з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 (один) рік,
стягнуто з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір у розмірі 605,60 грн. 

Згідно з постановою суду,  20 вересня 2025 року о 20:50 годині водій ОСОБА_1 по вул.Парамонова, 19 в м.Запоріжжі, керувала транспортним засобом ВАЗ 2101 д.н.з. НОМЕР_2 , з явними ознаками алкогольного сп`яніння, а саме: запах алкоголю з порожнини рота, порушення мови, виражене тремтіння пальців рук. Від проходження медичного огляду на стан алкогольного сп`яніння у встановленому законодавством порядку під час відеофіксації на місці зупинки транспортного засобу та в медичному закладі відмовилася. Від керування транспортним засобом відсторонена, чим порушила п. 2.5 Правил дорожнього руху України, відповідальність за що передбачена ч. 1 ст. 130 КУпАП. 
В апеляційній скарзі захисник-адвокат Мамедов Т.К. просить поновити строк на апеляційне оскарження суду першої інстанції, скасувати постанову суду першої інстанції, провадження у справі закрити на підставі п.1 ч.1 ст.247 КУпАП. 

В обґрунтування своїх вимог зазначає, що працівниками поліції було порушено процедуру проведення огляду щодо ОСОБА_1 , оскільки остання не відмовлялась від проведення такого огляду. 
Так, ОСОБА_1 діяла в стані крайньої необхідності та сильного душевного хвилювання, оскільки їхала до своєї хворої сестри.
Більш того, працівники поліції були обізнані про зазначене, оскільки отримували виклик на адресу сестри.
Тобто, первинна реакція водія не була відмовою від огляду по суті, а була проханням про надання можливості дістатися до хворої родички. 
Через 13 хвилин після початку оформлення документів і за 21 хвилину до їх фактичного завершення ОСОБА_1 підійшла до патрульного і чітко зазначила про те, що вона згодна їхати на огляд до медичного закладу, однак працівники поліції зазначили про те, що вони вже зафіксували відмову, склавши протокол.
Проте, зазначене не відповідає дійсності, оскільки ОСОБА_1 фактично було вручено протокол та підписано останньою лише о 21:37 годині. 
Також, апелянт зазначає про те, що ОСОБА_1 не були роз`яснені наслідки відмови, та вважає, що в діях працівників поліції наявна провокація, оскільки останніми було фактично схилено ОСОБА_1 до вчинення правопорушення.
Так, працівниками поліції було порушено вимогу щодо пропозиції останніми ОСОБА_1 проходження огляду на стан сп`яніння в медичному закладі. 
На відеозаписі зафіксовано, що поліцейські не діставали, не заповнювали та не пропонували ОСОБА_1 направлення на огляд. У матеріалах справи цей документ відсутній, що свідчить про те, що поліцейські фактично не мали наміру забезпечити проведення огляду, чим грубо порушили права водія.
Той факт, що ОСОБА_1 просила відвезти її на огляд, а поліцейський відповіла, що вже запізно, є юридично нікчемним аргументом, оскільки Інструкція не містить поняття «запізніла згода», якщо процедура оформлення адміністративного матеріалу ще триває.

Заявлене захисником-адвокатом Мамедовим Т.К. клопотання про поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження вищевказаної постанови суду підлягає задоволенню, з огляду на таке. 

05 грудня 2025 року захисник-адвокат Кухтіна К.В. отримала копію оскаржуваної постанови суду першої інстанції від 02 грудня 2025 року, надалі відбулась зміна захисника, 10 грудня 2025 року між ОСОБА_1 та адвокатом Мамедовим Т.К. було укладено договір про надання правничої допомоги. 15 грудня 2025 року адвокатом Мамедовим Т.К. подано апеляційну скаргу, яку повернуто постановою Запорізького апеляційного суду від 24 грудня 2025 року через відсутність клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження. Станом на момент подання апеляційної скарги (15 грудня 2025 року) та на сьогоднішній день ні сама ОСОБА_1 , ні ОСОБА_2 особисто копію оскаржуваної постанови не отримували. 29 грудня 2025 року захисник-адвокат Мамедов Т.К. подав через систему «Електронний суд» апеляційну скаргу на постанову Комунарського районного суду м.Запоріжжя від 02 грудня 2025 року, разом з клопотанням про поновлення строку на апеляційне оскарження, при цьому, зловживання своїми процесуальними правами з боку апелянта не убачається. Виходячи з того, що доводи апелянта щодо причин пропуску строку на апеляційне оскарження є переконливими, виходячи з принципу верховенства права, який визнається і діє в Україні (ст.8 Конституції України), задля забезпечення особі, що притягається до адміністративної відповідальності, можливості реалізувати свої процесуальні права, подана апеляційна скарга підлягає розгляду.

Заслухавши аргументи особи, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, - ОСОБА_1 , її захисника-адвоката Мамедова Т.К., які підтримали апеляційну скаргу та просили її задовольнити, перевіривши матеріали справи та доводи, викладені в апеляційній скарзі, апеляційний суд доходить таких висновків.

Згідно з вимогами ст.280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Цих вимог закону суд першої інстанції дотримався при розгляді справи.
Висновки суду щодо наявності в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, засновані на досліджених в судовому засіданні доказах та є обґрунтованими.
Під час розгляду справи про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_1 судом виконані вимоги ст.ст.280, 283 КУпАП та повно, всебічно з`ясовані обставини справи, дотримані вимоги закону щодо змісту постанови про адміністративне правопорушення.
Винуватість ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, в повному обсязі підтверджена наявними в справі доказами, зокрема відомостями, які містяться:
- у протоколі про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 №460018 від 20 вересня 2025 року, з якого убачається, що 20 вересня 2025 року о 20:50 годині в м.Запоріжжі по вул.Парамонова, 19 водій ОСОБА_1 керувала транспортним засобом ВАЗ 2101 д.н.з. НОМЕР_2 , з явними ознаками алкогольного сп`яніння, а саме: запах алкоголю з порожнини рота, порушення мови, виражене тремтіння пальців рук. Від проходження медичного огляду на стан алкогольного сп`яніння у встановленому законодавством порядку під час відеофіксації на місці зупинки транспортного засобу та в медичному закладі відмовилася. Від керування транспортним засобом відсторонена шляхом залишення транспортного засобу на місці зупинки без порушення ПДР України, про повторність попереджена, чим порушила п. 2.5 ПДР України – відмова особи, яка керує транспортним засобом відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, відповідальність за що передбачена ч.1 ст.130 КУпАП;
- у акті огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів, з якого убачається, що у ОСОБА_1 виявлені такі ознаки: запах алкоголю з порожнини рота, порушення мови, виражене тремтіння пальців рук. Огляд ОСОБА_1 за допомогою спеціального технічного приладу Alcotest Drager 6820 не проводився у зв`язку із відмовою останньої на місці зупинки транспортного засобу;
- у направленні на огляд водія транспортного засобу з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції від 20 вересня 2025 року;
- у довідці ст.інспектора ВАП УПП в Запорізькій області ДПП Пазиніч М. про відсутність повторності за ст.130 КУпАП щодо ОСОБА_1 та отримання посвідчення водія НОМЕР_3 від 14 жовтня 2010 року;
- відеозаписом події, який узгоджується із обставинами, вказаними в протоколі та долучених до нього матеріалах.
Вказані докази узгоджуються з відомостями, викладеними в рапорті інспектора взводу №2 роти №2 батальйону №4 УПП в Запорізькій області ДПП сержанта поліції Цвєткова С., згідно з яким, останній доповідає, що 20 вересня 2025 року під час несення служби у м.Запоріжжя Комунарського району, о 20-50 годині по вул.Парамонова біля будинку №19 було зупинено транспортний засіб ВАЗ-2101д.н.з. НОМЕР_2 під керуванням водія ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживає за адресою: АДРЕСА_1 . Під час спілкування з водієм були виявлені ознаки алкогольного сп`яніння: запах алкоголю з порожнини рота, порушення мови, тремтіння пальців рук. Від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння за допомогою Alcotest Drager відмовилась на місці зупинки, а також відмовилась від проходження в медичному закладі у лікаря нарколога. Стосовно водія ОСОБА_1 було складено протокол серії ЕПР1 №460018 за ч.1 ст.130 КУпАП, вилучено посвідчення водія НОМЕР_3 , видано тимчасовий дозвіл ТЗ147555. Від керування транспортним засобом відсторонена шляхом паркування без порушення ПДР України, про повторність попереджена. Фізична сила та спеціальні засоби на застосувались. Подія зафіксована на БК 472011, 475308.
Дослідивши всі наявні докази у їх сукупності, суд дійшов до правильного висновку про те, що ці докази підтверджують вчинення ОСОБА_1 правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, при викладених в постанові суду обставинах.
Висновки суду першої інстанції, викладені у постанові, є обґрунтованими, належним чином вмотивованими та повністю відповідають фактичним обставинам справи, ґрунтуються на досліджених доказах, які є належними та допустимими.
Згідно з оскаржуваною постановою суду, в судовому засіданні особа, яка притягається до адміністративної відповідальності, - ОСОБА_1 вину у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП не визнала та зазначила, що вона не відмовлялася пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння в медичному закладі. В подальшому вона пройшла огляд в КНП «ОКЗ ПНДСЗХ» Запорізької обласної ради, згідно з висновком результатів лабораторного дослідження, вказано, що в неї відсутні ознаки алкогольного сп`яніння. 
ОСОБА_1 та її захисник – адвокат Кухтіна К.В. просили закрити провадження в справі на підставі п.1 ч.1 ст.247 КУпАП - за відсутності в її діях складу адміністративного правопорушення.
При апеляційному розгляді справи ОСОБА_1 та її захисник -адвокат Мамедов Т.К. навели доводи, що є аналогічними тим, які містяться в апеляційній скарзі.
На думку апеляційного суду, доводи, викладені в апеляційній скарзі, та заявлені стороною захисту в т.ч. самою ОСОБА_1 при апеляційному розгляді, правильності висновків суду першої інстанції не спростовують.
Що стосується доводів захисника-адвоката Мамедова Т.К., викладених в апеляційній скарзі, про те, що працівниками поліції було порушено процедуру проведення огляду щодо ОСОБА_1 , оскільки остання не відмовлялась від проведення такого огляду, суд апеляційної інстанції звертає увагу на таке.
З наявного в справі відеозапису убачається, що у працівників поліції виникла підозра про перебування водія ОСОБА_1 в стані алкогольного сп`яніння. Так, працівники поліції запропонували ОСОБА_1 зробити видих в їх сторону (о 20:58 год.), та констатували, що у ОСОБА_1 наявний запах алкоголю з порожнини рота, на що ОСОБА_1 зазначила, що вона пила «Корвалол», оскільки їде до своєї сестри-особи з інвалідністю, щоб підняти її, оскільки та впала. Після чого, працівники поліції запропонували ОСОБА_1 пройти огляд на стан сп`яніння як за допомогою технічного пристрою Драгер, так і в медичному закладі у лікаря-нарколога (20:59, 21:00), оскільки в неї виявлені такі ознаки сп`яніння: запах алкоголю з порожнини рота, порушення мови, однак ОСОБА_1 зазначила, що вона зараз не може, оскільки їй потрібно до сестри. При цьому працівники поліції роз`яснювали їй наслідки відмови від проходження огляду на стан сп`яніння, повідомляли, що процедура огляду на місці не займе багато часу. 
Так, працівником поліції о 21:01 годині зафіксовано відмову ОСОБА_1 від проходження огляду на стан сп`яніння, вкотре роз`яснено, що їй заборонений подальший рух на транспортному засобі, о 21:03 годині ОСОБА_1 роз`яснені її права, передбачені ст.63 Конституції України та ст.268 КУпАП, та о 21:04 годині останній працівником поліції було повідомлено, що вона відмовилась від проходження огляду на стан сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу та у лікаря-нарколога, тому має очікувати на складання адміністративних матеріалів.
Надалі з 21:04 години до 21:16 години зафіксовано процедуру складання адміністративного матеріалу щодо ОСОБА_1 працівниками поліції.
Далі, в відеозапису убачається, що о 21:16 годині до працівника поліції, який сидів на місці водія патрульного автомобіля, підійшла ОСОБА_1 та сказала працівникам поліції : «Поїхали до лікарні», на що їй працівник поліції відповів, що вже запізно, оскільки на теперішній час триває процедура складання адміністративних матеріалів. При цьому, працівники поліції зазначили, що ОСОБА_1 на їх пропозицію щодо проходження огляду на стан сп`яніння як за допомогою технічного засобу, так і в медичному закладі, категорично відмовилась, не зазначивши, що їй потрібен час подумати. О 21:24 годині ОСОБА_1 підійшла повторно до працівників поліції, зазначивши про те, що вона готова їхати до лікарні, проте працівник поліції їй знову відповів, що вже пізно. О 21:28 годині працівник поліції запитав ОСОБА_1 , чи буде вона надавати пояснення, на що остання спитала : «Які пояснення? Я не знала, що робити. Я тільки зараз додзвонилась до доньки». О 21:31 годині поліцейський вийшов з патрульної машини, зазначивши, що оскільки ОСОБА_1 відмовилась …., на що ОСОБА_1 , перебивши поліцейського, зазначила, що вона не відмовлялась, потім зазначила про те, що від підпису в протоколі відмовляється, на що працівником поліції зазначено, що якщо вона відмовиться від підпису в протоколі, тимчасовий дозвіл не видається. У зв`язку із цим, ОСОБА_1 поставила свій підпис в певних графах протоколу, а також в акті огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів, примірники яких їй були надані працівником поліції. 
Отже, зміст наявного в матеріалах справи відеозапису свідчить про те, що поведінка водія ОСОБА_1 свідчила про відмову від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння, у зв`язку із чим, працівниками поліції на водія ОСОБА_1 обґрунтовано було складено відповідний протокол про адміністративне правопорушення.
ОСОБА_1 неодноразово була повідомлена працівниками поліції про наслідки відмови від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння. При цьому, працівники поліції після того, як ОСОБА_1 відмовилась проходити огляд на стан сп`яніння, пославшись на те, що їй необхідно їхати до хворої сестри, роз`яснили, що в разі відмови від проходження огляду ОСОБА_1 буде відсторонена від керування транспортним засобом та на неї буде складено протокол про адміністративне правопорушення. Проте, остання, будучі повідомленою про наслідки відмови від проходження огляду на стан сп`яніння, не змінила своєї думки та відмовилась від проходження огляду. 
Те, що у ОСОБА_1 були виявлені ознаки алкогольного сп`яніння, підтверджується не тільки відомостями з протоколу, а й направленням на огляд водія транспортного засобу з метою виявлення стану алкогольного,наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, відеозаписом події та актом огляду на стан алкогольного сп`яніння.
Порушень з боку поліцейських не убачається. Останні повідомили ОСОБА_1 причину зупинки транспортного засобу – пошкоджений бампер на автомобілі, повідомили, що ведеться відеозапис, а після виявлення у ОСОБА_1 певних ознак алкогольного сп`яніння також повідомили про це. Викладене і стало підставою для висловлення поліцейськими пропозиції ОСОБА_1 пройти огляд на стан сп`яніння, що повністю узгоджується з вимогами закону. 
Так, у працівників поліції були обґрунтовані підстави вважати, що ОСОБА_1 під час керування транспортним засобом перебувала з явними ознаками алкогольного сп`яніння.
В свою чергу, статтею 130 КУпАП передбачено відповідальність за керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також передачу керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння чи під впливом таких лікарських препаратів, а так само відмову особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.
Згідно з п.2.5 ПДР України, водій повинен на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.
Водій зобов`язаний виконувати обов`язки, визначені Законом України "Про дорожній рух" і Правилами дорожнього руху, зокрема передбачений вказаним законом обов`язок виконувати розпорядження поліцейського, яке він дає на підставі цих Правил чи інших нормативних актів. 
Одним із таких розпоряджень поліцейського, є вимога пройти огляд з метою встановлення стану сп`яніння (п. 38 постанови Великої Палати Верховного Суду від 09 вересня 2021 року у справі № 11-21сап21, п.76 постанови Великої Палати Верховного Суду від 10 липня 2025 року у справі № 990SCGC/9/25).
Підстави, умови та порядок проведення огляду на стан алкогольного сп`яніння визначені ст.266 КУпАП, п.2.5 ПДР України та Інструкцією про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженої Наказом МВС України та МОЗ України 09 листопада 2015 року №1452/735 (в подальшому Інструкція), згідно з якими, водій зобов`язаний на вимогу поліцейського пройти медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного сп`яніння. Відповідно до п.2 Інструкції, огляду на стан сп`яніння підлягають водії транспортних засобів, щодо яких у поліцейського є підстави вважати, що вони перебувають у стані сп`яніння згідно з ознаками такого стану. Наведене дає підстави стверджувати, що у ході провадження в справі про адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст.130 КУпАП, яке полягає у відмові водія від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння, підлягає доведенню факт керування особою транспортним засобом, наявність у такої особи ознак алкогольного сп`яніння, пропозиція/вимога пройти огляд на стан сп`яніння та факт відмови водія від проходження зазначеного огляду.
В цьому випадку ОСОБА_1 керувала транспортним засобом з явними ознаками алкогольного сп`яніння та відмовилася від проходження огляду на стан сп`яніння у встановленому законом порядку, що є окремим складом адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП.
Версія сторони захисту про те, що ОСОБА_1 не відмовлялася від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння, на думку суду апеляційної інстанції, не є переконливою та спростовується вищевказаними доказами в т.ч. відеозаписом, доданим до протоколу про адміністративне правопорушення, на якому зафіксовано, що поведінка ОСОБА_1 свідчила про ухилення від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння, навіть після роз`яснення поліцейськими того, що огляд на місці не займе багато часу, а також наслідків відмови від проходження огляду, у тому числі того, що буде вилучене посвідчення водія.
Те, що ОСОБА_1 вже після того, як працівниками поліції було розпочато процедуру оформлення адміністративного матеріалу, заявила про своє бажання пройти такий огляд, не впливає на правильність кваліфікації її дій та не свідчить про безпідставне складання щодо неї протоколу про адміністративне правопорушення, з огляду на хронологію подій, зафіксовану відеозаписом, роз`яснення поліцейськими ОСОБА_1 наслідків відмови водія від проходження огляду на стан сп`яніння та її процесуальних прав. 
Отже, наявними в справі доказами поза розумним сумнівом підтверджується вина ОСОБА_1 , у вчиненні інкримінованого їй адміністративного правопорушення, а доводи сторони захисту про протилежне є безпідставними та суперечать матеріалам справи.
Доводи сторони захисту про те, що ОСОБА_1 діяла в стані крайньої необхідності, апеляційний суд вважає також непереконливими, з огляду на таке.
Відповідно до вимог ст.18 КУпАП, не є адміністративним правопорушенням дія, яка хоч і передбачена цим Кодексом або іншими законами, що встановлюють відповідальність за адміністративні правопорушення, але вчинена в стані крайньої необхідності, тобто для усунення небезпеки, яка загрожує державному або громадському порядку, власності, правам і свободам громадян, установленому порядку управління, якщо ця небезпека за даних обставин не могла бути усунута іншими засобами і якщо заподіяна шкода є менш значною, ніж відвернена шкода.
В своїй постанові від 21 грудня 2018 року Верховний Суд зауважив, що у разі вчинення особою діяння у стані крайньої необхідності, така особа не лише звільняється від адміністративної відповідальності, а такі дії взагалі не розглядаються як адміністративне правопорушення, оскільки в діянні немає ознаки вини.
Суд роз`яснив, що стан крайньої необхідності виникає, коли є дійсна, реальна, а не уявна загроза зазначеним інтересам. Якщо загроза охоронюваним інтересам може виникнути в майбутньому, діяння не може вважатися таким, що вчинено у стані крайньої необхідності. На це прямо вказують слова тексту статті "для усунення небезпеки, яка загрожує". Однією з найважливіших умов правомірності акта крайньої необхідності є те, що за таких обставин небезпека не може бути усунута іншими засобами, тобто засобами, не пов`язаними із заподіянням шкоди іншим охоронюваним законом інтересам.
Спосіб збереження охоронюваного законом інтересу за рахунок іншого повинен бути саме крайнім. 
Якщо для запобігання небезпеки, що загрожує, в особи є шлях, не пов`язаний із заподіянням шкоди, вона повинна обрати саме цей шлях.
Інакше посилання на стан крайньої необхідності виключається.
Апеляційним судом з дослідженого відеозапису встановлено, що під час оформлення адміністративного матеріалу ОСОБА_1 повідомляла поліцейським про те, що їде до сестри - особи з інвалідністю для того, щоб надати їй невідкладну допомогу. Однак, матеріалами справи не підтверджується те, що дійсно мала місце така небезпека, яка за вказаних ОСОБА_1 обставин не могла бути усунена іншими засобами ніж ті, що обрала остання – шляхом відмови від проходження огляду на стан сп`яніння у встановленому законом порядку. 
Документи, надані стороною захисту, а саме:

щодо стану здоров`я ОСОБА_3 , у тому числі щодо встановлення останній першої групи інвалідності, а також щодо того, що вона потребує стороннього догляду тощо;
Акт, складений мешканцями будинку АДРЕСА_2 , про те, що у квартирі АДРЕСА_3 проживає ОСОБА_1 (голова правління ОСББ), ОСОБА_4 (громадянський шлюб – чоловік), ОСОБА_3 (рідна сестра голови правління, особа з інвалідністю групи 1А з дитинства); 
документи, що підтверджують родинні зв`язки ОСОБА_1 , 

самі по собі не підтверджують доводи сторони захисту про те, що ОСОБА_1 діяла в стані крайньої необхідності. 

З приводу доводів сторони захисту про те, що в діях працівників поліції наявна провокація, оскільки останніми було фактично схилено ОСОБА_1 до вчинення правопорушення, апеляційний суд звертає увагу на таке. 
Положення КУпАП не містить визначення поняття провокація, як і в цілому національне законодавство. Натомість ЄСПЛ неодноразово формулював у своїх рішеннях визначення провокації, розкривав її зміст та форми (рішення в справах "Раманаускас проти Литви", № 55146/14, 20 лютого 2018 року, "Баннікова проти Росії", № 18757/06, 04 листопада 2010 року, "Матановіч проти Хорватії", № 2742/12, 04 квітня 2017 року).
Із правових позицій Суду убачається, що провокація вчинення правопорушення наявна, якщо: були активні дії правоохоронних органів; з їх боку мало місце спонукання особи до вчинення правопорушення; правопорушення не було би вчинене без втручання правоохоронних органів.
З переглянутого відеозапису апеляційним судом не встановлено обставин, які б свідчили, що поліцейські своїми активними діями спонукали або примусили ОСОБА_1 відмовитись від проходження огляду на стан сп`яніння у встановленому законом порядку.
Матеріали справи, зокрема і відеозапис свідчать про протилежне.
Згідно з цим відеозаписом, поліцейські поводились із ОСОБА_1 ввічливо, та як зазначено вище належним чином роз`яснювали останній наслідки відмови від проходження огляду.
Доводи апелянта про те, що ОСОБА_1 не було вручено направлення на проходження огляду на стан сп`яніння, не є слушними, оскільки остання від вказаного огляду взагалі відмовилась.
В свою чергу, саме направлення долучено до матеріалів справи з відміткою про відмову водія від проходження огляду.
З матеріалів справи, в т.ч. з відеозапису, жодних порушень з боку поліцейських при оформленні адміністративного матеріалу щодо ОСОБА_1 не убачається.
Доказів на підтвердження того, що ОСОБА_1 зверталася з будь-якими скаргами на дії працівників поліції, суду не надано.
Інші доводи, викладені в апеляційній скарзі захисника-адвоката Мамедова Т.К., на думку суду апеляційної інстанції, жодним чином не впливає на законність постанови суду першої інстанції та не спростовує порушення ОСОБА_1 вимог п.2.5 ПДР України за наявності у справі вищевказаних доказів, які повністю підтверджують обставини вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП та не можуть бути підставою для скасування законного та обґрунтованого рішення суду.
Те, що ОСОБА_1 самостійно пройшла огляд на стан сп`яніння та такого стану у нього не виявлено, згідно з висновком лікаря №6970 від 20 вересня 2025 року, який складений 20 вересня 2025 року, не свідчить про відсутність в діях ОСОБА_1 складу інкримінованого їй правопорушення.
Так, відповідно до вимог ч.4 ст.266 КУпАП, огляд осіб на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, здійснюється в закладах охорони здоров`я не пізніше двох годин з моменту встановлення підстав для його здійснення. Огляд у закладі охорони здоров`я та складення висновку за результатами огляду проводиться в присутності поліцейського.
Викладених вимог щодо порядку проходження огляду ОСОБА_1 не дотримано, оскільки огляд проводився не у присутності поліцейського.
В свою чергу, згідно з положеннями вищевказаної статті, огляд особи на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують її увагу та швидкість реакції, проведений з порушенням вимог цієї статті, вважається недійсним. На викладене обґрунтовано звернув увагу суд першої інстанції в оскаржуваній постанові. 
Більш того, стосовно ОСОБА_1 складено протокол не за керування транспортним засобом у стані сп`яніння, а за відмову від проходження огляду на стан сп`яніння у встановленому законом порядку, що є самостійним складом адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП.
На думку апеляційного суду, працівниками поліції дотримано порядок оформлення матеріалів про адміністративні правопорушення, передбачений ст.266 КУпАП, Інструкцією про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженої спільним Наказом МВС України та МОЗ України 09 листопада 2015 року за №1452/735, Інструкцією з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, затвердженої Наказом МВС України 07 листопада 2015 року №1395.
Протокол про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_1 складений з дотриманням вимог ст.ст.254-256 КУпАП та містить всі необхідні для розгляду справи відомості, якихось істотних недоліків при його складанні, які б тягли за собою визнання цього протоколу недопустимим доказом, не вбачається. Достовірність відомостей, зазначених у протоколі, сумнівів не викликає, оскільки ці відомості узгоджуються з іншими доказами, доданими до протоколу.
Об`єктивних даних, які б давали обґрунтовані підстави вважати, що протокол про адміністративне правопорушення та інші адміністративні матеріали складені не уповноваженими особами, в матеріалах справи немає.
Всі докази, наявні в справі, узгоджуються між собою та істотних суперечностей не мають.
Достовірність цих доказів стороною захисту у встановленому законом порядку не спростовано.
Вина ОСОБА_1 підтверджується як відомостями з протоколу про адміністративне правопорушення, так і доданими до протоколу доказами, які дослідив суд першої інстанції при розгляді справи про адміністративне правопорушення.
Підсумовуючи викладене, суд апеляційної інстанції вважає, що суд першої інстанції дотримався вимог закону при розгляді цієї справи, в повному обсязі з`ясував обставини справи, дослідив всі докази, які наявні в матеріалах справи, надав цим доказам правильну оцінку.
Керуючись ст.294 КУпАП, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

поновити захиснику – адвокату Мамедову Т.К. строк на апеляційне оскарження постанови Комунарського районного суду м.Запоріжжя від 02 грудня 2025 року. 
Апеляційну скаргу захисника – адвоката Мамедова Т.К. залишити без задоволення. 
Постанову Комунарського районного суду м.Запоріжжя від 02 грудня 2025 року щодо  ОСОБА_1 за ч.1 ст.130 КУпАП залишити без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Запорізького
апеляційного суду      С.В. Дадашева
Дата документу  Справа № 333/9398/25