Справа № 559/4907/25 
Провадження № 2-о/559/28/2026 

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 травня 2026 року м.Дубно 
Дубенський міськрайонний суд Рівненської області в складі:
головуючого судді Томіліна О.М.,
при секретарі Костюк Н.С.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Дубно Рівненської області в порядку окремого провадження цивільну справу за заявою ОСОБА_1 , заінтересовані особи: ОСОБА_2 , Привільненська сільська рада Дубенського району Рівненської області, Дубенський відділ державної реєстрації актів цивільного стану у Дубенському районі Рівненської області Львівського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України, Військова частина НОМЕР_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , Міністерство оборони України про встановлення факту проживання сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу, -

ВСТАНОВИВ:
До Дубенського міськрайонного суду Рівненської області з заявою звернулася ОСОБА_1 про встановлення факту проживання сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу. Заявниця з урахуванням уточнених вимог просила суд встановити факт її проживання з ОСОБА_2 як жінки та чоловіка однією сім`єю без укладання шлюбу в період з жовтня 2023 по 04.04.2025 (дати з якої ОСОБА_2 зник без вісті) за адресою: АДРЕСА_1 .
В обґрунтування заяви вказала, що з жовтня 2023 почала проживати разом з ОСОБА_2 однією сім`єю без укладання шлюбу за адресою її мешкання: АДРЕСА_1 . В грудні 2023 ОСОБА_2 було затримано працівниками поліції та поміщено у СІЗО. До цього ухвалою слідчого судді щодо ОСОБА_2 було застосовано домашній арешт на 36 днів за адресою її проживання. Заявниця провідувала та чекала на ОСОБА_2 . Вироком суду від 21.03.2024 ОСОБА_2 було засуджено та призначено покарання у виді позбавлення волі, проте заявниця не припинила спілкування з ним, відвідувала його тощо. В подальшому ОСОБА_2 було звільнено умовно-достроково від відбування покарання у зв`язку з укладенням контракту щодо проходження військової служби. У квітні 2025 заявниці надійшло повідомлення, що ОСОБА_2 зник без вісті під час виконання бойового завдання. Заявниця вважає, що оскільки вони з ОСОБА_2 проживали як подружжя, планували спільне життя, мали спільний бюджет, разом відпочивали, це свідчить про факт проживання сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу, який вона і просить встановити. 
Ухвалою суду від 17.11.2025 відкрито провадження у даній цивільній справі. 
У судовому засіданні заявниця свої вимоги підтримала з підстав викладених у заяві. Пояснила, що з жовтня 2023 до вироку суду – грудень 2023 вони проживали разом з ОСОБА_2 за її адресою як чоловік і жінка без укладення шлюбу. Після того як ОСОБА_2 було засуджено, вона його чекала та відвідувала. 11.11.2024 він підписав контракт щодо проходження військової служби та був звільнений з колонії. Під час проходження служби він їй телефонував, надсилав грошові кошти. У квітні 2025 заявниці надійшло повідомлення, що ОСОБА_2 зник без вісті під час виконання бойового завдання. Враховуючи викладене, просила задовольнити свої вимоги. 
Представник заявниці – ОСОБА_3 в судовому засіданні вимоги заяви підтримав, вважав, що є усі підстави для задоволення заяви та встановлення факту її проживання з ОСОБА_2 як жінки та чоловіка однією сім`єю без укладання шлюбу в період з жовтня 2023 по 04.04.2025 (дати з якої ОСОБА_2 зник без вісті) за адресою: АДРЕСА_1 .
Представники заінтересованих осіб у судове засідання не з`явилися, будучи належним чином повідомленими про час та місце розгляду справи.
Від представника Привільненської сільської ради Дубенського району Рівненської області надійшла заява про розгляд справи в його відсутність за наявними документами. 
Під час судового розгляду допитана в якості свідка ОСОБА_4 – сусідка ОСОБА_1 суду пояснила, що може підтвердити, що дійсно восени 2023 ОСОБА_2 проживав у ОСОБА_1 , гуляв з дітьми. Також свідку відомо, що ОСОБА_1 їздила до ОСОБА_2 в колонію після його засудження. 
Свідок ОСОБА_5 пояснив, що є знайомим ОСОБА_1 з дитинства. Він працював у таксі та восени 2023 р. возив по місту ОСОБА_1 та ОСОБА_2 . Також йому відомо, що ОСОБА_1 відвідувала судові засідання у справі ОСОБА_2 , відвідувала м.Сарни – збірний пункт. Також йому відомо, що ОСОБА_2 пересилав ОСОБА_1 грошові кошти, вони спілкувалася як чоловік і дружина. 
Свідок ОСОБА_6 – сестра ОСОБА_1 пояснила, що їй відомо, що восени 2023 ОСОБА_2 проживав у ОСОБА_1 до того часу, поки його не було засуджено. Під час того як він відбував покарання ОСОБА_1 їздила до нього в колонію, вони спілкувалася.
Відповідно до ч. 6 ст. 259 ЦПК України у виняткових випадках залежно від складності справи складання повного рішення (постанови) суду може бути відкладено на строк не більш як на десять днів, а якщо справа розглянута у порядку спрощеного провадження - не більш як на п`ять днів з дня закінчення розгляду справи.
Датою ухвалення рішення у даній справі є 18.05.2026, тобто дата складання повного тексту рішення. 
Суд, врахувавши пояснення заявниці та її представника, дослідивши наявні в матеріалах справи докази в їх сукупності, вислухавши свідків, прийшов до наступного висновку.
Відповідно до ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.
Так, частиною 1 ст. 13 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Згідно з ч. 1, п. 5 ч. 2 ст. 293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав; суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення.
За приписами частини 2 статті 3 СК України сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки.
Пунктом 6 рішення Конституційного Суду від 03 червня 1999 року № 5-рп/99 установлено, що до членів сім`ї належать особи, які постійно мешкають разом та ведуть спільне господарство. Ними можуть бути не тільки близькі родичі, а й інші особи, які не перебувають у безпосередніх родинних зв`язках. Обов`язковою умовою для визнання їх членами сім`ї є факт спільного проживання, ведення спільного господарства, наявність спільних витрат, купівлі майна для спільного користування, участі у витратах на утримання житла, його ремонт і т.п.
Згідно із частинами 1, 2 статті 21 СК України шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у державному органі реєстрації актів цивільного стану. Проживання однією сім`єю жінки та чоловіка без шлюбу не є підставою для виникнення в них прав та обов`язків подружжя.
Відповідно до частини 1 статті 36 цього Кодексу шлюб є підставою для виникнення прав та обов`язків подружжя.
Отже, проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу є спеціальною (визначеною законом, законною) підставою для виникнення у них деяких прав та обов`язків.
Для встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу потрібно враховувати у сукупності всіх ознак, що притаманні наведеному визначенню.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 22 серпня 2018 року у справі № 644/6274/16-ц (провадження № 14-283цс18) вказано, що згідно з абзацом п`ятим пункту 6 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 03 червня 1999 року № 5-рп/99 обов`язковими умовами для визнання членами сім`ї, крім спільного проживання, є: ведення спільного господарства, тобто наявність спільних витрат, спільного бюджету, спільного харчування, купівля майна для спільного користування, участь у витратах на утримання житла, його ремонт, надання взаємної допомоги, наявність усних чи письмових домовленостей про порядок користування житловим приміщенням, інших обставин, які засвідчують реальність сімейних відносин. Отже, законодавство не передбачає вичерпного переліку членів сім`ї та визначає критерії, за наявності яких особи складають сім`ю. Такими критеріями є спільне проживання (за винятком можливості роздільного проживання подружжя з поважних причин і дитини з батьками), спільний побут і взаємні права й обов`язки.
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 03 липня 2019 року у справі № 554/8023/15-ц (провадження № 14-130цс19) зробила висновок, що вирішуючи питання про встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу, суд має установити факти: спільного проживання однією сім`єю; спільний побут; взаємні права та обов`язки (статті 3, 74 СК України).
Так, при встановленні факту наявності у осіб спільного побуту доцільно враховувати ознаки, визначені у понятті домогосподарства.
Домогосподарство є сукупність осіб, які спільно проживають в одному житловому приміщенні або його частині, забезпечують себе всім необхідним для життя, ведуть спільне господарство, повністю або частково об`єднують та витрачають кошти.
Взаємність прав та обов`язків передбачає наявність як у жінки, так і у чоловіка особистих немайнових і майнових прав та обов`язків, які можуть випливати, зокрема, із нормативно – правових актів, договорів, укладених між ними, звичаїв. Для встановлення цього факту важливе значення має з`ясування місця і часу такого проживання. Підтвердженням цього може бути їх реєстрація за таким місцем проживання, пояснення свідків, представників житлово-експлуатаційної організації. Щодо часу проживання слід зазначити, що за своєю природою проживання однією сім`єю спрямоване на довготривалі відносини.
Закон не визначає, які конкретно докази визнаються беззаперечним підтвердженням факту спільного проживання, тому вирішення питання про належність і допустимість таких доказів є обов`язком суду при їх оцінці.
Належними та допустимими доказами проживання чоловіка та жінки однією сім`єю без реєстрації шлюбу є, зокрема докази: спільного проживання, ведення спільного господарства, наявності у сторін спільного бюджету, проведення спільних витрат, придбання майна в інтересах сім`ї, наявності між сторонами подружніх взаємних прав та обов`язків, інших доказів, які вказують на наявність встановлених між сторонами відносин притаманних подружжю.
Обов`язок доказування певних обставин лежить на стороні, яка посилається на них як на підставу своїх вимог та заперечень. Недоведеність обставин, на наявності яких наполягає заявник - є підставою для відмови у задоволенні заяви.
З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 зареєстрована разом з дітьми за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 11, 14-21, 77). ОСОБА_2 з 06.09.2026 зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 (а.с.79).
Ухвалою слідчого судді Дубенського міськрайонного суду Рівненської області від 23.11.2023 до ОСОБА_2 застосовано запобіжний захід у виді цілодобового домашнього арешту за адресою: АДРЕСА_1 до 28.12.2023 (а.с. 42-44). Як указано в ухвалі суду, ОСОБА_1 слідчому судді в судовому засіданні 23.11.2023 пояснила, що вони живуть з ОСОБА_2 приблизно місяць. 
Як вбачається з матеріалів кримінального провадження №559/4529/23, дослідженого у судовому засіданні, 21.12.2023 до ОСОБА_2 застосовано запобіжний захід у виді тримання під вартою, а 21.03.2024 вироком суду його засуджено до 7 років 2 місяців позбавлення волі. 
У подальшому ухвалою Сарненського райсуду Рівненської області від 01.11.2024 ОСОБА_2 було звільнено умовно-достроково від відбування покаранняна невідбуту частину 6 років 3 міс. 20 дн. як особу, яка виявила бажання проходити військову службу за контрактом (а.с.32-33). 
07.04.2025 року заявниця отримала письмове сповіщення від ІНФОРМАЦІЯ_2 про те, що ОСОБА_2 зник безвісти в районі населеного пункту Піщане Покровського району Донецької області (а.с. 35).
09.04.2025 по даному факту було внесено відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань (а.с. 36).
З акту службового розслідування вбачається, що зникнення безвісти солдата ОСОБА_2 відбулось 04.04.2025 року під час безпосередньої участі у бойових діях у районі населеного пункту Піщане Покровського району Донецької області (а.с 39-40).
Також з матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_2 переслав ОСОБА_1 грошові кошти в розмірі 8000 грн. 26.01.2025 (а.с.41). 
Таким чином, можна вважати підтвердженим, що ОСОБА_2 проживав у ОСОБА_1 за місяць до застосування до нього запобіжного заходу у виді домашнього арешту 23.11.2023, тобто з кінця жовтня 2023, що підтверджується особистими свідченнями заявниці під час обрання запобіжного заходу та у судовому засіданні, свідченнями свідків тощо, а також під час перебування під цілодобовим домашнім арештом до 21.12.2023, коли до ОСОБА_2 було застосовано запобіжний захід у виді тримання під вартою. Проте, на переконання суду, такий час проживання не може свідчити про наявність усталених реальних сімейних відносин.
У постанові Верховного Суду від 31 травня 2022 року у справі № 208/6075/20 (провадження № 61-75св22) зазначено, що показання свідків, допитаних під час судового розгляду, без наявності інших підтверджуючих доказів, не можуть бути самостійною підставою для встановлення факту спільного проживання.
Отже, лише показаннями свідків за відсутності інших доказів не може бути встановлений факт спільного проживання. Жодних інших належних письмових доказів, які б підтверджували доводи позивача щодо обставин спільного проживання між нею та ОСОБА_2 , ведення спільного господарства, наявності спільного бюджету, побуту та інших, у матеріалах справи відсутні.
Сам факт спільного проживання, сам по собі, без доведення факту ведення спільного господарства, наявності спільного бюджету та взаємних прав і обов`язків, притаманних подружжю, не може свідчити про те, що між сторонами склались та мали місце, протягом вказаного заявницею періоду часу, усталені відносини, які притаманні подружжю.
Суд, дослідивши обставини справи, надавши оцінку доказам, які містяться в матеріалах справи, дійшов до висновку про те, що факт проживання ОСОБА_1 однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу з ОСОБА_2 в період з жовтня 2023 по 04.04.2025 не підтверджено належними та допустимими доказами, показання свідків не підтверджують сам факт проживання сторін однією сім`єю у цей період, ведення спільного господарства та спільного бюджету, не свідчать про виникнення між ними відносин, притаманних сім`ї, взаємних прав і обов`язків.
Враховуючи вищевикладене, у задоволенні заяви слід відмовити. 
Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи («Проніна проти України», № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). 
У зв`язку з чим судом надане обґрунтування рішення саме за конкретними обставинами справи та аргументами сторін, які мають правове значення для вирішення справи.
На підставі наведеного, керуючись ст.ст. 4, 13, 81, 263-265, 268, 293, 294, 305-308, 354 ЦПК України, –

ВИРІШИВ:
У задоволенні заяви ОСОБА_1 про встановлення факту її проживання з ОСОБА_2 як жінки та чоловіка однією сім`єю без укладання шлюбу в період з жовтня 2023 по 04.04.2025 - відмовити.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його підписання до Рівненського апеляційного суду. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду. Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Повне судове рішення складено 18.05.2026.

Суддя      О.М.Томілін