ВОЛИНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 квітня 2026 року 	Луцьк	Справа № 140/16628/25 	

Волинський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого-судді Плахтій Н.Б.,
розглянувши за правилами спрощеного провадження (у письмовому провадженні) адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області про визнання неправомірним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії, 

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі – позивач, ОСОБА_1 ) звернулася з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області (далі – відповідач, ГУ ПФУ в Рівненській області) про визнання неправомірним та скасування рішення від 05.12.2025 №033050011934 про відмову в призначенні пенсії за віком;
зобов`язання зарахувати до страхового стажу період роботи з 29.01.1991 по 29.12.1993 звільненою головою профкому агрофірми «Дружба» (СТзОВ «Дружба») селища Голоби Ковельського району Волинської області та призначити пенсію за віком як особі, яка досягла 62 років та має страховий стаж 22 роки, відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», з 11.04.2025.
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , досягла пенсійного віку (63 роки) та звернулась в Управління пенсійного фонду України в місті Ковелі Волинської області з заявою про призначення мені пенсії за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 №1058-IV (далі - Закон №1058-ІV).
За принципом екстериторіальності заява про призначення пенсії розглянута ГУ ПФУ в Рівненській області, яке прийняло рішення від 05.12.2025 №033050011934 про відмову у призначенні за віком відповідно до статті 26 Закону №1058-ІV у зв`язку з відсутністю необхідного страхового стажу - 22 роки.
Зі змісту оскаржуваного рішення про відмову у призначенні пенсії №033050011934 вбачається, що за результатами розгляду документів, доданих до заяви, за доданими документами до страхового стажу не зарахований період трудової діяльності (зарахований частково вихододнями) з 29.01.1991 по 29.12.1993 згідно довідки №4 від 14.11.2025, виданої радою профспілки, оскільки він потребує перевірки, так як на печатці відсутній код ЄДРПОУ. Відповідно до Постанови КМУ №118 від 22.01.1996 Положення про Єдиний державний реєстр підприємств та організацій пунктом 7 передбачено, що ідентифікаційний код суб`єкта діяльності є обов`язковим для використання в усіх видах звітних та облікових документів суб`єкта і зазначається на його печатках та штампах.
Позивачка вважає рішення ГУ ПФУ в Рівненській області неправомірним, оскільки спірний страховий стаж повністю доводиться записами в трудовій книжці.
На думку ОСОБА_1 , відсутність коду ЄДРПОУ агрофірми «Дружба» на печатці підприємства, відтиск якої міститься у трудовій книжці, жодним чином не спростовує факту її трудової діяльності в агрофірмі «Дружба» в селищі Голоби, Ковельського району Волинської області та її страховий стаж, який становить 22 роки.
Також зазначає, що працівник не відповідає за правильність записів у трудовій книжці та не повинен контролювати її заповнення.
З наведених підстав позивач просила позов задовольнити.
Ухвалою Волинського окружного адміністративного суду від 30.12.2025 прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі за вказаним позовом та ухвалено розгляд справи проводити за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) (а.с.25).
Відповідач правом подати відзив на позов не скористався.
Згідно із частиною шостою статті 162 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами.
Враховуючи вимоги статті 262 КАС України судом розглянуто дану справу за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).
Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає до часткового задоволення з огляду на наступне.
Судом встановлено, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , 27.11.2025 звернулася до пенсійного органу із заявою про призначення пенсії.
ГУ ПФУ в Рівненській області рішенням від 05.12.2025 №033050011934 відмовило в призначенні пенсії за віком відповідно до статті 26 Закону №1058-IV через відсутність необхідного страхового стажу 22 роки. Рішення обгрунтоване тим, що за доданими документами до страхового стажу не зарахований період трудової діяльності (зарахований частково вихододнями) з 29.01.1991 по 29.12.1993 згідно довідки №4 від 14.11.2025, виданої радою профспілки, оскільки він потребує перевірки, так як на печатці відсутній код ЄДРПОУ. Відповідно до Постанови КМУ №118 від 22.01.1996 Положення про Єдиний державний реєстр підприємств та організацій пунктом 7 передбачено, що ідентифікаційний код суб`єкта діяльності є обов`язковим для використання в усіх видах звітних та облікових документів суб`єкта і зазначається на його печатках та штампах (а.с.6).
Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд враховує наступне.
Статтею 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Пунктом шостим частини першої статті 92 Конституції України визначено, що виключно законами України визначаються, зокрема, основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення.
Згідно із преамбулою Закону №1058-IV, який набув чинності з 01.01.2004, цей Закон, розроблений відповідно до Конституції України та Основ законодавства України про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, визначає принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел, передбачених цим Законом, а також регулює порядок формування Накопичувального пенсійного фонду та фінансування за рахунок його коштів видатків на оплату договорів страхування довічних пенсій або одноразових виплат застрахованим особам, членам їхніх сімей та іншим особам, передбаченим цим Законом.
Згідно з частиною першою статті 9 Закону №1058-ІV в солідарній системі призначаються такі пенсійні виплати, зокрема, пенсія за віком.
Частиною першою статті 9 Закону №1058-ІV визначено, що в солідарній системі призначаються такі пенсійні виплати, зокрема, пенсія за віком. 
Відповідно до частини першої статті 26 Закону №1058-ІV особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу не менше 15 років по 31 грудня 2017 року.
Починаючи з 1 січня 2018 року право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу: з 1 січня 2025 року по 31 грудня 2025 року - не менше 32 років.
За правилами частини другої статті 26 Закону №1058-ІV у разі відсутності, починаючи з 1 січня 2018 року, страхового стажу, передбаченого частиною першою цієї статті, право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 63 роки мають особи за наявності страхового стажу: з 1 січня 2025 року по 31 грудня 2025 року - від 22 до 32 років.
Отже, право на призначення пенсії за віком протягом 2025 року мають особи, які досягнули віку 63 років та за умови наявності у таких осіб страхового стажу не менше 22 років.
Відповідно до статті 1 Закону №1058-IV страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягала державному соціальному страхуванню, якою або за яку сплачувався збір на обов`язкове державне пенсійне страхування згідно із законодавством, що діяло раніше, та/або підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню згідно із цим Законом і за який сплачено страхові внески.
Таке ж визначення містить і частина 1 статті 24 Закону №1058-IV, яка передбачає, що страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.
Згідно з частиною другою статті 24 Закону №1058-IV страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом.
Відповідно до частини четвертої статті 24 Закону №1058-IV періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.
Таким чином, до 01.01.2004 стаж роботи підтверджується в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності Законом №1058-IV.
Так, приписами статті 56 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 05.11.1991 №1788-ХІІ (далі – Закон №1788-ХІІ) визначено, що до стажу роботи зараховується робота, виконувана на підставі трудового договору на підприємствах, в установах, організаціях і кооперативах, незалежно від використовуваних форм власності та господарювання, а також на підставі членства в колгоспах та інших кооперативах, незалежно від характеру й тривалості роботи і тривалості перерв. До стажу роботи зараховується також військова служба та перебування в партизанських загонах і з`єднаннях, служба в органах державної безпеки внутрішніх справ та Національної поліції, незалежно від місця проходження служби.
Статтею 62 Закону №1788-XII передбачено, що основним документом, який підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України. Такий порядок затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 №637 (далі - Порядок №637).
Відповідно до пунктів 1, 2 Порядку №637 основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.
Згідно з пунктом 3 Порядку №637 за відсутності трудової книжки, а також у випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження стажу роботи приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, а також виписки або довідки, складені на основі даних, наявних в інформаційних (автоматизованих) та/або інформаційно-комунікаційних системах підприємств, установ, організацій, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.
Аналіз вказаних норм дає підстави для висновку, що основним документом, який підтверджує трудовий стаж особи є трудова книжка. При цьому, лише у разі відсутності трудової книжки або записів в ній органи пенсійного фонду мають право встановлювати трудовий стаж на підставі інших первинних документів.
Відповідно до статей 3, 48 Примірного статуту колгоспників, прийнятого ІІІ Всесоюзним з`їздом колгоспників 27.11.1969, затвердженого постановою ЦК КПРС і Ради Міністрів СРСР від 28.11.1969, громадяни СРСР приймались в члени колгоспу на підставі заяви, яка розглядалася спочатку правлінням колгоспу, після чого прийом у члени колгоспу проводиться загальними зборами колгоспників за поданням правління. Допускається залучення на роботу за трудовими договорами фахівців та інших працівників з боку лише в тих випадках, коли в колгоспі немає відповідних фахівців або коли сільськогосподарські та інші роботи не можуть бути виконані в необхідні терміни силами колгоспників (стаття 24 Примірного статуту 1969 року).
Порядок ведення трудових книжок колгоспників врегульований Основними положеннями про порядок видачі та ведення трудових книжок колгоспників, які затверджені постановою Ради Міністрів СРСР від 21.04.1975 №310, та чинних на час розгляду справи (далі - Основні Положення).
Відповідно до пунктів 1, 2 Основних Положень трудова книжка колгоспника є основним документом про трудову діяльність членів колгоспів. Трудові книжки ведуться на всіх членів колгоспу з моменту їх вступу в члени колгоспу.
До трудової книжки колгоспника, зокрема, заносяться: відомості про колгоспника: прізвище, ім`я, по батькові, дата народження, освіта, професія, спеціальність; відомості про роботу: призначення на роботу, переведення на іншу роботу, закінчення роботи; відомості про трудову участь: прийнятий в колгоспі річний мінімум трудової участі в громадському господарстві, його виконання (пункт 5 Основних Положень).
Згідно із пунктом 6 Основних Положень всі записи в трудовій книжці засвідчуються у всіх розділах за час роботи в колгоспі підписом голови колгоспу або спеціально уповноваженої правлінням колгоспу особи та печаткою.
Крім того, суд вважає за необхідне зауважити на встановлений зразок трудової книжки колгоспника, відповідно до якого трудова книжка колгоспника містить окремі розділи: ІІІ «членство в колгоспі», де зазначаються відомості про прийом в члени колгоспу, припинення членства в колгоспі та причини такого припинення, відомості про документ, на підставі якого внесений запис; ІV «відомості про роботу» - відомості про прийом на роботу, переведення на іншу посаду, звільнення з роботи, із зазначенням причин та відомості про документ, на підставі якого внесений запис; V «трудова участь у громадському господарстві» - встановлений у колгоспі річний мінімум трудової участі в громадському господарстві, виконання річного мінімуму трудової участі, причини невиконання встановленого мінімум трудової участі, відомості про документ, на підставі якого внесений запис.
Відповідно до пункту 8 Основних Положень трудові книжки зберігаються в правлінні колгоспу як бланки суворої звітності, а при припиненні членства в колгоспі видаються їх власникам на руки.
З аналізу викладеного вище вбачається, що трудова діяльність членів колгоспів підтверджується трудовою книжкою колгоспника встановленого зразка, що є основним документом про трудову діяльність членів колгоспів, та до якої вносяться відомості, зокрема про прийом на роботу, переведення на іншу посаду, звільнення з роботи, а також трудову участь у громадському господарстві (встановлений у колгоспі річний мінімум трудової участі в громадському господарстві, виконання річного мінімуму трудової участі, причини невиконання встановленого мінімуму трудової участі).
Так, спірні правовідносини у даній справі виникли у зв`язку з відмовою пенсійного органу у призначенні пенсії через відсутність необхідного страхового стажу. До страхового стажу не зараховано період трудової діяльності (зарахований частково вихододнями) з 29.01.1991 по 29.12.1993 згідно з довідкою №4 від 14.11.2025, виданої радою профспілки, оскільки він потребує перевірки, так як на печатці відсутній код ЄДРПОУ.
З наявної в матеріалах справи копії трудової книжки колгоспника ОСОБА_1 серії НОМЕР_1 , слідує, що 25.12.1985 позивачка прийнята на посаду заступника голови в колгосп «Дружба» (запис №5), 03.01.1991 - переведена на посаду агронома по кормовиробництву (запис №6); 29.01.1991 - звільнена з посади агронома по кормовиробництву в зв`язку з обранням головою профкому колгоспу «Дружба» (запис №7); 30.01.1991 вибрана звільненим головою профкому колгоспу «Дружба» в Ковельський районний комітет профспілки працівників АПК (запис №8); 20.02.1999 звільнена з роботи згідно поданої заяви (запис №9) (а.с.12-15).
Згідно з архівною довідкою Комунальної установи «Трудовий архів Голобської громади» від 03.03.2025 №38/9.12/2-25 (а.с.17) у спірний період ОСОБА_1 відпрацьовано людиноднів за 1991 рік – 24 при встановленому мінімумі 5, у 1992 – 50, у 1993 – 18 (не встановлений мінімум людиноднів у 1992, 1993 роках).
Суд зазначає, що у разі відсутності встановленого мінімуму людиноднів (трудоднів) стаж особи визначається не через формальне виконання «нормативу», а на підставі фактичного підтвердження періоду роботи відповідно до законодавства, що діяло на той час, та норм чинного пенсійного законодавства.
В підтвердження того, що позивачка з 29.01.1991 по 29.12.1993 дійсно працювала звільненою головою агрофірми «Дружба», пенсійному органу надано довідку Профкому агрофірми «Дружба» від 14.10.2025 №4 (а.с.21), однак відповідач зараховує спірний період частково вихододнями, зазначаючи, що вказаний період потребує перевірці, оскільки на печатці відсутній код ЄДРПОУ.
Суд зазначає, що Положення про Єдиний державний реєстр підприємств та організацій, яке затверджено постановою Кабінетів Міністрів України від 22.01.1996 №118, регулює порядок ведення ЄДРПОУ та встановлює вимоги до використання ідентифікаційного коду суб`єктами господарювання, однак не визначає правових наслідків для фізичної особи у сфері пенсійного забезпечення у разі недотримання підприємством вимог щодо оформлення печатки.
Суд також враховує, що відповідачем не надано жодних доказів недостовірності відомостей, викладених у довідці, або того, що вона видана неуповноваженим органом. Саме по собі формальне посилання на невідповідність оформлення печатки вимогам підзаконного нормативного акта без встановлення обставин, які б свідчили про недійсність чи недостовірність документа, не може бути достатньою правовою підставою для відмови у зарахуванні стажу.
Покладення негативних наслідків недотримання суб`єктом господарювання окремих вимог щодо оформлення печатки на позивачку як на застраховану особу суперечить принципу пропорційності та завданню пенсійного законодавства щодо забезпечення реалізації права на соціальний захист.
За таких обставин суд доходить висновку, що відсутність коду ЄДРПОУ на відбитку печатки та відсутності доказів її недостовірності не є правовою підставою для відмови у зарахуванні періоду роботи з 29.01.1991 по 29.12.1993 до страхового стажу.
Відповідно до частини другої статті 2 КАС України рішення суб`єкта владних повноважень має бути обґрунтованим, тобто прийнятим з урахуванням усіх обставин, що мають значення для його прийняття.
Практика Європейського суду з прав людини також виходить із необхідності належної мотивації рішень органів влади. Так, у справі «Suominen v. Finland» (№37801/97, п. 36) Суд наголосив на обов`язку органу влади виправдати свої дії шляхом наведення обґрунтування прийнятого рішення. У рішенні у справі «Серявін та інші проти України» ЄСПЛ зазначив, що у рішеннях органів, які вирішують спір, мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Аналогічний підхід відображений у постанові Верховного Суду від 23.09.2024 у справі №620/2027/23.
Отже, рішення суб`єкта владних повноважень повинно ґрунтуватися на оцінці усіх фактів та обставин, що мають значення. Мають значення, як правило, ті обставини, які передбачені нормою права, що застосовується. Суб`єкт владних повноважень повинен врахувати усі ці обставини, тобто надати їм правову оцінку: прийняти до уваги або відхилити. У разі відхилення певних обставин висновки повинні бути мотивованими, особливо, коли має місце несприятливе для особи рішення.
Принцип обґрунтованості рішення вимагає від суб`єкта владних повноважень враховувати як обставини, на обов`язковість урахування яких прямо вказує закон, так і інші обставини, що мають значення у конкретній ситуації. Для цього він має ретельно зібрати і дослідити матеріали, що мають доказове значення у справі, наприклад, документи, пояснення осіб, тощо.
При цьому суб`єкт владних повноважень повинен уникати прийняття невмотивованих висновків, обґрунтованих припущеннями та неперевіреними фактами, а не конкретними обставинами. Так само недопустимо надавати значення обставинам, які насправді не стосуються справи. Несприятливе для особи рішення повинно бути вмотивованим.
Аналогічна позиція викладена в постанові Верховного Суду від 23.09.2024 у справі №620/2027/23. 
Як вбачається з матеріалів справи, у рішенні відповідача від 05.12.2025 №033050011934 зазначено про часткове зарахування спірного періоду роботи за вихододнями, однак не конкретизовано, який саме період та в якому обсязі зарахований до страхового стажу. Відсутність такої конкретизації позбавляє суд можливості перевірити правильність здійсненого розрахунку та повноту врахування поданих позивачкою документів.
У юриспруденції дискреційні повноваження визначаються як право голови держави, уряду, інших посадовців в органах державної влади у разі ухвалення рішення з питання, віднесеного до їх компетенції, діяти за певних умов на власний розсуд у рамках закону. А в Рекомендаціях Комітету Міністрів Ради Європи вказано, що адміністративний орган може здійснювати «дискреційні повноваження», користуючись певною свободою розсуду у разі ухвалення будь-якого рішення. Такий орган в силу (за) наявності у нього дискреційних повноважень може вибирати з декількох варіантів припустимих рішень той, який він вважає найбільш відповідним у даному випадку. За цього надано рекомендацію судам не втручатися у дискреційні повноваження державних органів.
Дискреційні повноваження - це законодавчо встановлена компетенція владних суб`єктів, яка визначає ступінь самостійності її реалізації з урахуванням принципу верховенства права; ці повноваження полягають у застосуванні суб`єктами адміністративного розсуду при здійсненні дій і прийнятті рішень. У більш звуженому розумінні дискреційні повноваження - це можливість діяти за власним розсудом, в межах закону, можливість застосувати норми закону та вчиняти конкретні дії (або дію) серед інших, кожні з яких окремо є відносно правильними (законними). Аналогічна правова позиція міститься в постанові Верховного Суду України від 21 травня 2013 року № 21-87а13.
Статтею 58 Закону №1058-ІV визначено, що Пенсійний фонд є органом, який призначає пенсії та підготовляє документи для її виплати. Тобто, Пенсійний фонд має виключну компетенцію в питаннях призначення пенсії.
Адміністративний суд, перевіряючи рішення, дію чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень на відповідність закріпленим у ч.3 ст.2 КАС України критеріям, не втручається у дискрецію (вільний розсуд) суб`єкта владних повноважень поза межами перевірки за названими критеріями. Завдання адміністративного судочинства полягає не у забезпеченні ефективності державного управління, а в гарантуванні дотримання прав та вимог законодавства, інакше було б порушено принцип розподілу влади.
Виходячи зі змісту положень КАС України щодо компетенції адміністративного суду, останній не може підміняти інший орган державної влади та перебирати на себе повноваження щодо вирішення питань, які законодавством віднесені до компетенції цього органу державної влади.
Враховуючи викладене, суд наголошує, що не може підміняти собою пенсійний орган, уповноважений на виконання функцій з розрахунку та призначення пенсій громадянам, та на власний розсуд розраховувати страховий стаж особи.
За таких обставин суд дійшов висновку, що оскаржуване рішення не відповідає вимогам обґрунтованості та вмотивованості, а тому підлягає скасуванню. Водночас питання призначення пенсії та обчислення страхового стажу належить до компетенції органів Пенсійного фонду та передбачає здійснення ними відповідних розрахунків і перевірки документів.
З урахуванням наведених норм чинного законодавства України та правових висновків Верховного Суду, виходячи із наданих частиною другою статті 245 КАС України повноважень, суд у даній справі дійшов висновку, що належним способом захисту прав позивача є прийняття судом рішення про визнання протиправним та скасування рішення ГУ ПФУ в Рівненській області від 05.12.2025 №033050011934 про відмову в призначенні пенсії, зобов`язання ГУ ПФУ в Рівненській області повторно розглянути заяву позивачки від 27.11.2025 про призначення пенсії за віком відповідно до Закону №1058-IV, зарахувавши до страхового стажу позивачки період роботи з 29.01.1991 по 29.12.1993. У задоволенні решти позовних вимог позов до задоволення не підлягає
Згідно із частинами першою, третьою статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа. 
При частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.
Таким чином, за на користь позивача необхідно стягнути за рахунок бюджетних асигнувань відповідача судовий збір пропорційно до розміру задоволених позовних вимог в сумі 807,47 грн, сплачений відповідно до квитанції до платіжної інструкції.
Керуючись статтями 243-246 Кодексу адміністративного судочинства України, на підставі Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», суд 

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.
Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області від 05.12.2025 №033050011934 про відмову в призначенні пенсії.
Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Рівненській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 27.11.2025 про призначення пенсії за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 №1058-ІV, зарахувавши до її страхового стажу період роботи з 29.01.1991 по 29.12.1993.
В задоволенні решти вимог позову відмовити.
Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 807,47 грн (вісімсот сім грн 47 коп.)
Рішення набирає законної сили в порядку та строки, визначені статтею 255 КАС України, та може бути оскаржене в апеляційному порядку шляхом подання апеляційної скарги до Восьмого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Позивач: ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 );
Відповідач: Головне управління Пенсійного фонду України в Рівненській області (33028, Рівненська обл., м.Рівне, вул.Борисенка Олександра, 7, код ЄДРПОУ 21084076).

Головуючий-суддя Н.Б.Плахтій