ЧЕРКАСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

Номер провадження 22-ц/821/1084/26	Головуючий по 1 інстанції	
Справа №707/324/21 Категорія: 305010300 	Позарецька С.М. 	
  	Доповідач в апеляційній інстанції	
  	Фетісова Т. Л. 	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 квітня 2026 року м. Черкаси 

Черкаський апеляційний суд в складі колегії суддів цивільної палати:

суддя-доповідач	Фетісова Т. Л. 	
судді	Новіков О. М., Сіренко Ю. В.	
секретар 	Широкова Г.К.	

розглянув у відкритому судовому засіданні у порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу керівника Черкаської обласної прокуратури на рішення Придніпровського районного суду міста Черкаси від 11.02.2026 (повний текст складено 02.03.2026, суддя в суді першої інстанції Позарецька С. М.) у цивільній справі за позовом  ОСОБА_1 до Головного управління Державної фіскальної служби у Черкаській області, Черкаської обласної прокуратури, треті особи без самостійних вимог щодо предмета спору: фізична особа – підприємець ОСОБА_2 , Державне підприємство «Черкаський державний завод хімічних реактивів», про відшкодування матеріальної і моральної шкоди,

в с т а н о в и в :

позивач ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом (остаточна редакція від 12.11.2025 (т.7 а.с. 4-6, з урахуванням редакції від 04.10.2021 (т.1 а.с.1-14)) до ГУ ДФС у Черкаській області та Черкаської обласної прокуратури про відшкодування матеріальної і моральної шкоди.
Позов обґрунтований тим, що слідчим відділом ПМ ДПА в Черкаській області здійснювалось досудове слідство за кримінальним провадженням № 3601100047 відносно ОСОБА_1 за фактом незаконного виготовлення тютюнових виробів, шляхом відкриття підпільного цеху, що становить загрозу життю і здоров`ю людини за ознаками злочину, передбаченого частинами другою, третьою статті 204 КК України.
Під час досудового слідства по даному кримінальному провадженню, починаючи з 22.09.2011, працівниками податкової міліції проводився огляд складських приміщень, які орендувала позивач, обшуки її домоволодіння та автомобіля, а також вилучалося майно, частина якого була передана на зберігання ДП «Черкаський державний завод хімічних реактивів» та ФОП ОСОБА_2 .
26.03.2012 ОСОБА_1 була вручена постанова про притягнення її як обвинуваченої у справі, пред`явлено обвинувачення в скоєнні злочинів, передбачених частиною третьою статті 204 КК України за незаконне виготовлення тютюнових виробів з недоброякісної сировини, що становить загрозу життю і здоров`ю людей, за частиною першою статті 204 КК України за незаконне зберігання з метою збуту, транспортування з метою збуту та збут, незаконно виготовлених тютюнових виробів та за частиною другою статті 204 КК України за незаконне виготовлення тютюнових виробів шляхом відкриття підпільного цеху. Надалі справа була скерована до Черкаського районного суду Черкаської області з обвинувальним актом.
09.04.2013 Черкаський районний суд Черкаської області виніс вирок по кримінальній справі № 601100047 за обвинуваченням ОСОБА_1 у вчиненні злочинів, передбачених частинами першою, другою статті 204 КК України, яким її було визнано винною у вчиненні вказаних злочинів.
02.07.2013 апеляційний суд Черкаської області скасував вирок Черкаського районного суду Черкаської області, а справу направив на новий розгляд з тих підстав, що у вироку була неповнота та однобічність судового слідства, невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи та істотне порушення вимог кримінально-процесуального закону.
14.10.2014 Черкаський районний суд Черкаської області вдруге ухвалив вирок у вказаній справі і визнав ОСОБА_1 винною у вчиненні злочинів, передбачених частинами першою, другою статті 204 КК України. 
10.03.2015 апеляційний суд Черкаської області вдруге скасував вирок Черкаського районного суду Черкаської області, а справу направив на новий розгляд з тих підстав, що у вироку була неповнота та однобічність судового слідства, невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи та істотне порушення вимог кримінально-процесуального закону.
04.04.2016 Черкаський районний суд Черкаської області, втретє ухвалює вирок, яким її визнав винною у вчиненні злочинів, передбачених частинами першою, другою статті 204 КК України. 
Не погоджуючись з вироком суду першої інстанції позивач подала апеляційну скаргу, проте апеляційний суд Черкаської області 25.07.2016 постановив ухвалу, якою її апеляційна скарга була залишена без задоволення, а вирок Черкаського районного суду Черкаської області від 04.04.2016 – без змін.
У зв`язку з тим, що обвинувальний вирок набрав законної сили, а ОСОБА_1 не сплатила штраф, 15.09.2016 прокурор звернувся до суду з поданням про зміну покарання. Відповідно до цього подання прокурор просив суд змінити ОСОБА_1 покарання за вироком Черкаського районного суду Черкаської області від 04.04.2016 у виді штрафу в розмірі чотирьох тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян (68 000,00 грн) на покарання у виді позбавлення волі, відповідно до норм щодо заміни покарання цього виду викладених у частині п`ятій статті 53 КК України.
22.11.2016 Черкаський районний суд Черкаської області ухвалив постанову про заміну засудженій ОСОБА_1 покарання за частиною другою статті 240 КК України у виді штрафу у розмірі чотирьох тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян на покарання у виді 1 року 3 місяців 6 днів позбавлення волі.
10.03.2017 апеляційний суд Черкаської області скасував постанову Черкаського районного суду Черкаської області від 22.11.2016 про заміну несплаченого засудженою ОСОБА_1 штрафу покаранням у виді позбавлення волі та повернув справу на новий судовий розгляд в суд першої інстанції.
Ухвалою ВССУ від 14.11.2017 ухвалу апеляційного суду Черкаської області від 25.07.2016 скасовано, а справу передано на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.
22.01.2018 апеляційний суд Черкаської області скасував вирок Черкаського районного суду Черкаської області від 04.04.2016. 
18.02.2019 Черкаський районний суд Черкаської області постановив вирок у справі № 707/2006/13-к за обвинуваченням ОСОБА_1 у вчиненні злочинів, передбачених частинами першою, другою статті 204 КК України, яким ОСОБА_1 було визнано невинною у вчиненні злочинів, передбачених частинами першою, другою статті 204 КК України у зв`язку з відсутністю в її діях складу злочину. 
Ухвалою Черкаського апеляційного суду від 01.09.2020 вказаний вирок залишено без змін.
Після набрання законної сили вироком суду позивачу частково повернуто вилучене майно.
Шкода завдана позивачу складається з вартості майна, яке було вилучено у неї і не повернуто після рішення суду, вартості майна, яке було пошкоджено, витратами, які позивач понесла у зв`язку з проведенням експертиз та на оплату правничої допомоги.
Також у зв`язку з незаконним притягненням до кримінальної відповідальності позивачу завдана і моральна шкода.
З цих підстав позивач у справі просила відшкодувати матеріальну шкоду у розмірі 1 710 866 грн (т. 1 а.с. 13, т.7 а.с. 6 зв.) та моральну шкоду в розмірі 1 712 000 грн (16000 грн подвійний розмір мінімальної заробітної плати) х 107 місяців за час перебування під слідством та судом); 80 000,00 грн. – 10 мінімальних заробітних плат (сатисфакція за порушення ст. 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо порушення недоторканності житла та володіння позивача); 800 000 грн. – 100 мінімальних заробітних плат (сатисфакція за порушення ст. 1 Першого протоколу до Конвенції щодо порушення прав позивача на володіння власним майном), а всього 2 592 000 грн.
Справа розглядалася судами різних інстанцій неодноразово.
Постановою ВС від 01.10.2025 рішення Придніпровського районного суду міста Черкаси від 29.05.2023 та постанову Черкаського апеляційного суду від 31.10.2023 в частині вирішення позовних вимог про відшкодування майнової та моральної шкоди скасовано, а справу в цій частині направлено на новий розгляд до суду першої інстанції.
Рішенням Придніпровського районного суду міста Черкаси від 11.02.2026 позовні вимоги у справі задоволено частково та стягнуто з Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 в рахунок відшкодування матеріальної шкоди 1 582 794,27 грн, в рахунок відшкодування моральної шкоди 1 500 000 грн, витрати на правничу допомогу у розмірі 64 843,25 грн. 
Судові витрати у вигляді судового збору компенсувати за рахунок Державного бюджету України у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.
В іншій частині вимог відмовлено.
Суд першої інстанції погодився з аргументами позивача у справі про наявність підстав для відшкодування їй завданої внаслідок незаконного притягнення до кримінальної відповідальності матеріальної та моральної шкоди, визначивши до відшкодування суму коштів у розмірі 1 582 794,27 грн та 1 500 000 грн відповідно.
Не погоджуючись з таким рішенням суду першої інстанції в частині вирішення позовних вимог про відшкодування моральної шкоди та витрат на правничу допомогу, керівник Черкаської обласної прокуратури подав 02.04.2026 апеляційну скаргу в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду першої інстанції змінити, зменшивши розмір моральної шкоди з 1 500 000 грн до 1 000 000 грн та розмір судових витрат на правничу допомогу з 64 843,25 грн до 25 000 грн.
Указує, що позивач ОСОБА_1 перебувала під слідством та судом з 26.03.2012 (дата пред`явлення обвинувачення) до 01.09.2020 (дата ухвали, якою виправдувальний вирок залишено без змін), а саме 101 місяць 5 днів.
Однак суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про те, що ОСОБА_1 перебувала під слідством і судом протягом 08 років 11 місяців 08 днів, що складає 107 місяців 08 днів, посилаючись на те, що за місцем проживання позивача та у нежитловому приміщенні, яке нею орендувалося у вересні, жовтні 2011 року та березні 2012 року, мали місце незаконні обшуки, огляди та вилучення майна, належного ОСОБА_1 , яке не повернуто в належному стані і яким вона не може володіти, користуватися та розпорядитися.
Водночас, за приписами ст. 2 ЗУ «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду»№ 266/94-ВР право на відшкодування шкоди у порядку та у розмірах, визначених цим Законом, виникає, зокрема, у випадку встановлення в обвинувальному вироку суду чи іншому рішенні суду факту незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, що в цій справі не мало місця.
Проведення в особи виїмки чи обшуку не обов`язково пов`язується з тим, що ця особа перебуває під слідством і судом за приписами КПК України у редакції 1960 року. 
Отже не можна пов`язувати перелік обставин (незаконних дій органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду), за яких громадянинові підлягає відшкодуванню моральна шкода, із обставинами перебування такого громадянина під слідством і судом.
Такі міркування скаржник підкріплює посиланням на правовий висновок Верховного Суду від 14.09.2022 у справі № 579/7690/20.
Ураховуючи, що на момент розгляду справи розмір мінімальної заробітної плати відповідно до ЗУ «Про Державний бюджет України на 2026 рік» становить 8 647 грн, мінімальний гарантований розмір моральної шкоди ОСОБА_1 становить 874 788,00 грн ((8647 грн х 101 міс) + (8647/30)х5)).
Однак суд першої інстанції у цій справі прийшов до висновку про необхідність стягнення на користь позивача відшкодування у більшому розмірі 1 500 000 грн без належного мотивування вказаного розміру, водночас позивачем не надано достатньо переконливих доказів (висновку експерта) відносно глибини та ступеню її моральних страждань, які б обґрунтовували вказану суму.
Так ОСОБА_1 під час досудового та судового слідства під вартою не перебувала, не затримувалася та не арештовувалася, тобто могла вільно пересуватися, реалізовувати свої життєві плани, працювати, спілкуватися.
Доказів існування фактів фізичного / психічного впливу, що могли привести до погіршення або позбавлення можливостей реалізації позивачем звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, душевних страждань, що потребувало від неї додаткових зусиль в організації свого життя, інших негативних наслідків морального характеру в ході досудового розслідування та судового розгляду кримінального провадження матеріали справи не містять. 
Зазначений у медичних висновках, що надані суду як доказ погіршення здоров`я, діагноз притаманний значній кількості однолітків позивачки. Водночас, з наданих медичних документів не вбачається, що втрата здоров`я позивача пов`язана з її кримінальним переслідуванням.
Судом першої інстанції не враховано факт звернення позивача із заявою № 1258/22 від 17.12.2021 до ЄСПЛ, рішенням якого від 22.06.2023 встановлено порушення п. 1 ст. 6 та ст. 13 Конвенції, зокрема щодо надмірної тривалості кримінального провадження та відсутності у національному законодавстві ефективного засобу юридичного захисту та присуджено на користь ОСОБА_1 в якості відшкодування матеріальної та моральної шкоди 2400 євро. 
Призначаючи компенсацію у розмірі 1 500 000 грн без урахування вже виплачених 2400 євро, суд першої інстанції фактично допустив подвійне стягнення за одні і ті самі моральні страждання, що прямо суперечить засадам розумності, виваженості та справедливості.
Ураховуючи викладене, розмір моральної шкоди, стягнутої судом першої інстанції на користь ОСОБА_1 , у даній справі, підлягає зменшенню до 1 000 000,00 грн.
З Актів наданих послуг адвокатом Фесиком І. А. вбачається, що наведені показники є штучно завищеними, не співмірними з реально виконаною роботою, а деякі не відповідають критеріям дійсності та необхідності.
Після подачі позову представником позивача неодноразово змінювалися його підстави, у зв`язку з чим від представника позивача надійшло 2 заяви про зміну підстав позовних вимог та 2 клопотання про заміну сторони у справі, що призвело до затягування розгляду справи по суті. 
Скаржник зауважує, що послуги «ознайомлення з відзивами відповідачів, поданими заявами, зазначені у кожному акті (2 години) – 3000 грн не підлягає оплаті, оскільки не є окремою юридичною послугою, а фактично охоплюється змістом наданої послуги з підготовки процесуального документа. 
Вартість аналогічних послуг адвокатів у м. Черкаси визначено у розмірі від 600 грн, отже в даній справі відповідні витрати штучно завищено. 
У даній справі підготовка 2 заяв про зміну підстав позовних вимог, 2 клопотань про зміну сторони у справі не вимагала від адвоката значного обсягу юридичної та технічної роботи, оціненої у 1500 грн за годину. Спірні правовідносини і підготовлені процесуальні документи, текст яких взято з позову, є досить типовими. Вказана вартість послуг, з урахуванням складності справи, є значно завищеною та їх обґрунтований розмір може становити не більше 800 грн. 
Сукупність наведеного свідчить про неспівмірність витрат адвоката з виконаною роботою з очевидною метою штучного створення підстав для отримання грошових коштів за рахунок держави.
У відзиві на апеляційну скаргу сторона позивача ОСОБА_1 просила суд її відхилити як безпідставну, а рішення суду першої інстанції – залишити без змін, оскільки вважають її законним та належним чином обґрунтованим.
Згідно ч.ч. 1, 2 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Ураховуючи межі апеляційного оскарження за скаргою керівника Черкаської обласної прокуратури, предметом апеляційного перегляду у справі є висновки суду першої інстанції щодо вирішення позовних вимог про відшкодування моральної шкоди, а також стосовно вирішення процесуального питання про компенсацію позивачу судових витрат на правничу допомогу, а в іншій частині – рішення суду першої інстанції не переглядається.
Відповідно до положень ч.ч.1, 2, 5 ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Заслухавши доповідь судді, вивчивши та обговоривши наявні докази по справі, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах вимог та доводів апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов таких висновків.
При розгляді справи встановлено, що 09.04.2013 Черкаський районний суд Черкаської області виніс вирок по кримінальній справі № 601100047 за обвинуваченням ОСОБА_1 у вчиненні злочинів, передбачених частинами першою, другою статті 204 КК України, яким її було визнано винною у їх вчиненні.
Ухвалою Апеляційного суду Черкаської області від 02.07.2013 скасовано вирок Черкаського районного суду, а справу направлено на новий розгляд.
Вироком Черкаського районного суду Черкаської області від 14.10.2014 ОСОБА_1 визнано винною у вчиненні злочинів, передбачених частинами першою, другою статті 204 КК України.
Ухвалою Апеляційного суду Черкаської області 10.03.2015 вирок Черкаського районного суду від 14.10.2014 скасовано, а справу направлено на новий розгляд. 
04.04.2016 Черкаським районним судом Черкаської області ухвалено вирок, яким ОСОБА_1 визнано винною у вчиненні злочинів, передбачених частинами першою, другою статті 204 КК України.
Апеляційний суд Черкаської області 25.07.2016 постановив ухвалу, якою апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишив без задоволення, а вирок Черкаського районного суду Черкаської області від 04.04.2016 – без змін.
22.11.2016 Черкаський районний суд Черкаської області ухвалив постанову про заміну засудженій ОСОБА_1 покарання за частиною другою статті 240 КК України у виді штрафу у розмірі чотирьох тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян на покарання у виді 1 року 3 місяців 6 днів позбавлення волі.
Ухвалою апеляційного суду Черкаської області від 10.03.2017 постанову Черкаського районного суду Черкаської області від 22.11.2016 про заміну несплаченого засудженою ОСОБА_1 штрафу, покаранням у виді позбавлення волі, скасовано та повернуто справу на новий судовий розгляд до суду першої інстанції.
Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 14.11.2017 ухвалу Апеляційного суду Черкаської області від 25.07.2016 скасовано, а справу передано на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.
Ухвалою Апеляційного суду Черкаської області від 22.01.2018 вирок Черкаського районного суду Черкаської області від 04.04.2016 щодо ОСОБА_1 скасовано, а справу повернуто на новий судовий розгляд до суду першої інстанції.
18.02.2019 Черкаським районним судом Черкаської області постановлено вирок у справі № 707/2006/13-к за обвинуваченням ОСОБА_1 у вчиненні злочинів, передбачених частинами першою, другою статті 204 КК України, яким визнано ОСОБА_1 невинною у вчиненні злочинів, передбачених частинами першою, другою статті 204 КК України у зв`язку з відсутністю в діях складу злочину.
Речові докази у справі, після набрання вироком законної сили, зокрема 639 мішків з тютюновою сировиною загальною вагою 5 454 кг, 2 дерев`яні сита, подрібнювач, два металеві вали з тримачами, які передані на зберігання ДП «Черкаський державний завод хімічних реактивів» повернуто ОСОБА_1 , як власнику; 200 мішків з тютюновою сировиною загальною вагою 1 346,5 кг, 215 картонних коробів з тютюновою сировиною вагою 19 188 кг, 2 дерев`яні сита, 6 металевих валів-кліше, електричний млин, 2 каністри ємністю 5 літрів кожна, 2 пластикові пляшки ємністю 1 літр, 4 пластикові відра, 1 електричне сито, які передані на зберігання ДП «Черкаський державний завод хімічних реактивів» повернуто ОСОБА_1 , як власнику; 3 картонні короби з тютюновою сировиною вагою 750 кг, 1 ручне сито в пошкодженому стані, передані на зберігання ФОП ОСОБА_2 повернуто ОСОБА_1 , як власнику; 3 картонні короби з тютюновою сировиною вагою 750 кг, 1 мішок з тютюновою сировиною вагою 30 кг, передані на зберігання ФОП ОСОБА_2 повернуто ОСОБА_1 , як власнику; 32 мішки з тютюновою сировиною вагою 320 кг, передані на зберігання ФОП ОСОБА_2 повернуто ОСОБА_1 , як власнику.
Ухвалою Черкаського апеляційного суду від 01.09.2020 апеляційну скаргу прокурора залишено без задоволення, вирок Черкаського районного суду Черкаської області 18.02.2019 – без змін.
Ухвалою Верховного Суду від 17.06.2021 вирок Черкаського районного суду від 18.02.2019 та ухвалу Черкаського апеляційного суду від 01.02.2020 залишено без змін.
Крім того, судом встановлено, що 22.09.2011 працівниками податкової міліції у складських приміщеннях за адресою: АДРЕСА_1 було проведено огляд місця події за участю ОСОБА_1 , під час якого були вилучені речі: 215 коробів тютюнового пилу, загальною вагою 19 188 кг, 200 поліетиленових мішків з тютюновим пилом, загальною вагою 1346,5 кг, 2 дерев`яних сита, електричний млин, електричне сито, 4 пластикових відра, 2 каністри, ємністю 5 літрів кожна. Весь товар належав ОСОБА_1 . Вказане майно згідно до протоколу огляду речових доказів від 02.10.2011 визнане речовими доказами і передано згідно акту прийому-передачі на зберігання від 20.10.2011 підприємству «Черкаський державний завод хімічних реактивів».
12.10.2011 було проведено обшук домоволодіння, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , під час якого у ОСОБА_1 було вилучено 639 поліетиленових мішка з тютюновим пилом, загальною вагою 5 454 кг. Протоколом огляду речових доказів від 13.10.2011 вилучене майно визнано речовими доказами. Всього вилучено 639 мішків, загальною вагою 5 454 кг.
У листі начальника слідчого управління ГУ ДФС у Черкаській області Вій С. від 14.09.2020 зазначено, що підприємство «Черкаський державний завод хімічних реактивів» повинно повернути ОСОБА_1 639 мішків тютюнового пилу, вагою 5454 кг, 2 дерев`яних сита, подрібнювач.
Крім того, 06.03.2012 співробітниками на той час міліції був проведений обшук в орендованому позивачем приміщенні, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 . Під час обшуку було вилучено 3 короби тютюнового пилу, загальною вагою 749,7 кг, 1 поліетиленовий мішок тютюнового пилу, вагою 29,7 кг.
Указане майно було передано на зберігання ФОП ОСОБА_2 відповідно до акту прийому-передачі від 20.03.2012.
07.03.2012 був проведений обшук за місцем проживання позивача за адресою: АДРЕСА_2 . Під час обшуку домоволодіння співробітниками податкової міліції було вилучено 3 короби тютюнового пилу, загальною вагою 749,7 кг та одне пошкоджене сито. Вказане майно передано на зберігання ФОП ОСОБА_2 згідно із актом прийому-передачі від 20.03.2012.
06.03.2012 було проведено огляд автомобіля «Mersedes Bens Vito» д.н.з. НОМЕР_1 , який знаходиться у користуванні ОСОБА_1 . Відповідно до протоколу огляду місця події від 06.03.2012 було вилучено 30 мішків з тютюновим пилом. Цей протокол огляду місця події не був приєднаний до матеріалів кримінального провадження, як вказує позивач.
Також, 21.03.2012 було проведено обшук в автомобілі «Mersedes Bens Vito» д.н.з. НОМЕР_1 , під час обшуку автомобіля вилучено 32 поліетиленових мішків з тютюновим пилом, загальною вагою 320 кг. Вказане майно було передано на зберігання ФОП ОСОБА_2 згідно із актом прийому-передачі від 20.03.2012.
Слід зазначити, що процесуальні та слідчі дії проводились у рамках досудового розслідування кримінального провадження №3601100047.
Згідно з експертним висновком від 16.11.2020 № В-754, виконаного на замовлення ОСОБА_1 , експертами ОСОБА_3 та ОСОБА_4 щодо визначення вартості тютюнової сировини на підставі наданих заявником документів та фотографій, встановлено, що 27 838,50 кг тютюнової сировини (тютюнового пилу), яка мала бути повернута ОСОБА_1 відповідно до вироку Черкаського районного суду Черкаської області від 18.02.2019 у справі № 707/2006/13-к, знаходиться на відповідальному зберіганні на складі ДП «Черкаський державний завод хімічних реактивів» з яких повернуто 6 879,939 кг відповідно до акта від 07.10.2020 прийому-передачі речових доказів по кримінальній справі від 29.09.2011 № 3601100047, а 20 958,561 кг виявилися неякісними через наявність слідів замокання та гнилі, втратили первинну якість, товарний вигляд та не можуть бути використані за призначенням.
Згідно з висновком судово-товарознавчої експертизи від 18.02.2022 № О-8 провідним експертом ОСОБА_3 , на виконання ухвали Придніпровського районного суду м. Черкаси від 02.06.2021, зазначено, що ринкова вартість майна яке втратило якість від наявних дефектів станом на 10.08.2021 становить: тютюновий пил – 73,30 грн/кг; ручне дерев`яне сито прямокутної форми– 648,72 грн/шт; подрібнювач Expert Garden – 3 218 грн, електричний млин – 16 800 грн; пластикові відра 10 л – 40,50 грн/шт, 20 л – 62,10 грн/шт; картонний короб 69,30 грн/шт; вартість збитків у зв`язку з пошкодженням електричного сита – 3 605,00 грн.
Також судом досліджені медичні документи, надані позивачем: витяги з історії хвороби №14941, №4013 №6191, результати медичних досліджень ОСОБА_1 №2973, від 17.10.2011, від 09.03.2018.
Правовідносини, наявні між сторонами у справі на підставі наведених фактичних обставин щодо відшкодування моральної шкоди, мають таке правове регулювання.
У статті 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
У статтях 55, 56 Конституції України закріплено, що кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб. Кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.
У частині першій статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка з огляду на приписи частини першої статті 9 Конституції України, статті 10 ЦК України є частиною національного законодавства, встановлено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.
Відповідно до статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Одним зі способів захисту цивільних прав та інтересів може бути відшкодування моральної (немайнової) шкоди.
Загальні підстави відповідальності за завдану моральну шкоду передбачені статтею 1167 ЦК України, відповідно до якої моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями або бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.
У частинах першій та другій статті 23 ЦК України передбачено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.
Положеннями частини третьої статті 23 ЦК України визначено, що моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.
Підстави, особливості та порядок відшкодування шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу дізнання, попереднього (досудового) слідства, прокуратури або суду, визначені статтею 1176 ЦК України та ЗУ № 266/94-ВР «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду».
Відповідно до частини першої статті 1176 ЦК України шкода, завдана фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у виді арешту чи виправних робіт, відшкодовується державою у повному обсязі незалежно від вини посадових і службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду.
Згідно із статтею 1 Закону № 266/94-ВР підлягає відшкодуванню шкода, завдана громадянинові внаслідок, зокрема, незаконного засудження, незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують права громадянина.
Таким чином, цивільним законодавство України встановлено вичерпний перелік актів правоохоронних органів та суду, незаконність яких може призвести до виникнення деліктного зобов`язання.
Право на відшкодування шкоди, завданої фізичній особі незаконними діями органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду, виникає у випадках, передбачених законом (частина друга статті 1176 ЦК України).
Право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених цим Законом, виникає, зокрема, у випадку закриття кримінального провадження за відсутністю події кримінального правопорушення, відсутністю у діянні складу кримінального правопорушення або невстановленням достатніх доказів для доведення винуватості особи у суді і вичерпанням можливостей їх отримати (стаття 2 Закону № 266/94-ВР).
Суди першої та апеляційної інстанцій зазначили, що позивач перебувала під слідством з моменту складання письмового повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, а саме з 26 березня 2012 року до 01 вересня 2020 року, тобто до дати винесення ухвали Черкаським апеляційним судом, якою залишено виправдувальний вирок Черкаського районного суду Черкаської області від 18 лютого 2019 року без змін. Вказаний період склав 101 місяць.
За частиною п`ятою та шостою статті 4 Закону № 266/94-ВР відшкодування моральної шкоди провадиться у разі, коли незаконні дії органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури і суду завдали моральної втрати громадянинові, призвели до порушення його нормальних життєвих зав`язків, вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Моральною шкодою визнаються страждання, заподіяні громадянинові внаслідок фізичного чи психічного впливу, що призвело до погіршення або позбавлення можливостей реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру.
Згідно зі статтею 13 Закону № 266/94-ВР питання про відшкодування моральної шкоди за заявою громадянина вирішується судом відповідно до чинного законодавства в ухвалі, що приймається відповідно до частини першої статті 12 цього Закону. Розмір моральної шкоди визначається з урахуванням обставин справи в межах, встановлених цивільним законодавством. Відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом провадиться виходячи з розміру не менше одного мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством чи судом.
Верховний Суд у постановах від 13.03.2024 у справі № 709/377/21, від 28.02.2024 у справі № 553/32/22 виснував, що тлумачення наведеної норми закону свідчить про те, що межі відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом визначаються судом у розмірі, співмірному з мінімальним розміром заробітної плати, визначеним законодавством, за кожен місяць перебування під слідством чи судом, виходячи з мінімальної заробітної плати, встановленої законодавством на момент відшкодування.
Законодавством України встановлений лише мінімальний розмір для визначення моральної шкоди, а не граничний.
Згідно з правовим висновком, викладеним Верховним Судом України у постанові від 02.12.2015 у справі № 6-2203цс15, відповідно до частини третьої статті 13 Закону № 266/94-ВР відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом проводиться виходячи з розміру не менше одного мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць на момент перебування під слідством чи судом, при цьому суд під час вирішення цього питання має керуватись таким розміром мінімальної заробітної плати чи неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, що діють на час розгляду справи.
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 20.09.2018 у справі № 686/23731/15-ц виснувала, що моральною шкодою визначаються страждання, заподіяні громадянинові внаслідок фізичного чи психічного впливу, що призвело до погіршення або позбавлення можливості реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру.
У випадках, коли межі відшкодування моральної шкоди визначаються у кратному співвідношенні з мінімальним розміром заробітної плати чи неоподатковуваним мінімумом доходів громадян, суд під час вирішення цього питання має керуватися таким розміром мінімальної заробітної плати чи неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, що діють під час розгляду справи.
Розмір моральної шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду, необхідно визначати виходячи з мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством і судом, починаючи з часу пред`явлення обвинувачення до набрання виправдувальним вироком законної сили або ухвалою про закриття кримінального провадження.
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 20.09.2018 у справі № 686/23731/15-ц звернула увагу, що законодавець визначив мінімальний розмір моральної шкоди, виходячи з установленого законодавством розміру заробітної плати на момент розгляду справи судом, за кожен місяць перебування під слідством та судом. Тобто цей розмір у будь-якому випадку не може бути зменшено, оскільки він є гарантованим мінімумом. Але визначення розміру відшкодування залежить від таких чинників, як характер і обсяг страждань (фізичного болю, душевних і психічних страждань тощо), яких зазнав позивач, можливості відновлення немайнових втрат, їх тривалість, тяжкість вимушених змін у його життєвих і суспільних стосунках, ступінь зниження престижу, репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, і сама можливість такого відновлення у необхідному чи повному обсязі.
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 03.09.2019 у справі № 916/1423/17 зазначила, що надмірна тривалість кримінального провадження здатна призвести до моральних страждань особи, зумовлених тривалою невизначеністю спірних правовідносин; необхідністю відвідування органів досудового розслідування; неможливістю здійснювати звичайну щоденну діяльність; підривом репутації тощо. Відповідно до статті 1 Першого протоколу до Конвенції позивач може претендувати на компенсацію за шкоду, спричинену надмірною тривалістю кримінального провадження, якщо доведе факт надмірної тривалості досудового розслідування і те, що тим самим йому було завдано матеріальної чи моральної шкоди, та обґрунтує її розмір.
Вирішуючи спір в частині позовних вимог про відшкодування моральної шкоди, суд першої інстанції, встановив, що позивачу неправомірними діями щодо притягнення до кримінальної відповідальності завдано моральної шкоди, що в апеляційній скарзі не заперечується.
Так, мали місце незаконні обшуки та огляди за місцем проживання позивача та у нежитловому приміщенні, яке нею орендувалося (вересень, жовтень 2011 року, березень 2012 року), вилучення її майна, яке не повернуто в належному стані і на цей час і, яким остання не може володіти, користуватися та розпорядитися. 
Крім того, позивач з 26.03.2012 (день пред`явлення обвинувачення) по 01.09.2020 (день набрання законної сили виправдувальним вироком суду) перебувала під слідством та судом у межах кримінального провадження, що також прокурор у поданій апеляційній скарзі під сумнів не ставить.
Зазначені обставини безсумнівно призвели до моральних страждань, які мають бути відшкодовані за рішенням суду з урахуванням викладених вище норм права, що також при апеляційному перегляді справи під сумнів не ставиться.
Надаючи оцінку висновкам суду першої інстанції про визначення у якості відшкодування моральної шкоди позивачу суми коштів в розмірі 1 500 000 грн, апеляційний суд враховує таке.
Європейський суд з прав людини вказує, що оцінка моральної шкоди по своєму характеру є складним процесом, за винятком випадків, коли сума компенсації встановлена законом (§ 62 рішення ЄСПЛ від 12.07.2007 в справі «Stankov v. Bulgaria, заява №68490/01).
Як цілком слушно зауважив суд першої інстанції, конкретний розмір моральної шкоди, у кожному окремому випадку, встановлюється індивідуально з урахуванням обставин справи та на підставі здійсненої судами правової оцінки доказів, наданих учасниками справи на підтвердження своїх вимог та заперечень. Він має бути не більшим, ніж достатнім для розумного задоволення потреб потерпілої особи, і не повинен призводити до її безпідставного збагачення.
На думку апеляційного суду, з системного аналізу фактичних обставин у справі та відповідного правового регулювання питання про відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок незаконного притягнення особи до кримінальної відповідальності, враховуючи те, що слідчі дії у кримінальному провадженні тривали з 2011 року, виправдувальний вирок набрав законної сили у 2020 році, що змушувало позивача систематично відвідувати органи досудового розслідування та суду, звертатися із відповідними клопотаннями, що не входило до її звичайної діяльності.
Поміж іншого, такий тривалий строк досудового розслідування та судового розгляду кримінального провадження щодо позивача по результатам якого було ухвалено виправдувальний вирок свідчить про неефективне досудове розслідування та розгляд кримінальної справи судами трьох інстанцій, що додатково підтверджує ступінь моральних страждань позивача.
Відповідні міркування зазначено у постанові ВС від 01.10.2025, ухваленій у даній цивільній справі.
За таких обставин присудження до відшкодування позивачу суми коштів саме в розмірі 1 000 000 млн, про що вказує в апеляційній скарзі прокурор, не відповідатиме характеру та тривалості моральних страждань позивача; ступеню вини відповідача; впливу завданої шкоди на подальше життя та соціальні зв`язки позивача; принципам справедливості, розумності та співмірності, визначені практикою Верховного Суду та Європейського суду з прав людини.
З урахуванням наведеного у цій частині аргументи апеляційної скарги керівника Черкаської обласної прокуратури апеляційним судом відхиляються.
Також апеляційний суд не погоджується з посиланнями скаржника на те, що строк протягом якого позивач зазнала обмежень внаслідок здійснення щодо неї кримінального провадження слід рахувати з 26.03.2012 (дата пред`явлення обвинувачення) до 01.09.2020 (дата ухвали, якою виправдувальний вирок залишено без змін), а саме 101 місяць 5 днів, адже, як вірно вказав суд першої інстанції, початок обмеження прав позивача внаслідок здійснення кримінального провадження мав місце з вересня 2011 року, коли вперше мали місце незаконні обшуки та огляди за місцем її проживання та у нежитловому приміщенні, яке нею орендувалося, а також вилучення майна, чим було протиправно обмежено право власності позивача.
Таким чином, суд першої інстанції вірно встановив, що позивач ОСОБА_1 перебувала під слідством і судом протягом 08 років 11 місяців 08 днів, що складає 107 місяців 08 днів.
Аргументи апеляційної скарги прокурора про те, що проведення в особи виїмки чи обшуку не обов`язково пов`язується з тим, що ця особа перебуває під слідством і судом за приписами КПК України у редакції 1960 року, на правильність таких висновків впливати не можуть, адже у даному випадку має місце обмеження особи у її праві власності (вилучення майна позивача), а також протиправність таких обмежень (що встановлено виправдувальним вироком суду), з подальшим пред`явленням такій особі кримінального обвинувачення.
Отже саме у зв`язку з кримінальним переслідуванням позивача починаючи з вересня 2011 року було обмежено її право власності, що свідчить про те, що відповідний строк для обрахунку моральної шкоди позивачу слід рахувати з настання вказаних подій, які безпосередньо пов`язані з кримінальним переслідуванням ОСОБА_1 .
Аргументи апеляційної скарги прокурора стосовно мінімального розміру відшкодування моральної шкоди, визначеного законодавством, не перешкоджають суду визначити більший розмір за наявності до того підстав, крім того враховуючи позицію викладену ВС в цій же справі про стягнення судом моральної шкоди на користь позивачки в мінімальному розмірі, визначеному законом, яка є обов`язковою для судів, які здійснюють новий розгляд справи після її скасування судом касаційної інтанції.
При цьому сукупність обставин справи, встановлених судом, щодо наявності у позивача моральних страждань є достатньою для визначення розміру відшкодування моральної шкоди в сумі 1 500 000 грн та потреби у збиранні додаткових доказів, як то висновку експерта відносно глибини та ступеню її моральних страждань, про що вказує в апеляційній скарзі прокурор, не має. 
Аргументи скаржника про те, що судом першої інстанції не враховано факт стягнення рішенням ЄСПЛ від 22.06.2023 з держави на користь позивача в якості відшкодування матеріальної та моральної шкоди 2400 євро, яка має бути врахована у даній справі, апеляційний суд оцінює критично, адже указане відшкодування присуджене ЄСПЛ як таке, що пов`язане з порушенням конвенційних прав особи (ст. 6 ЄКПЛ «права на справедливий суд»), а не з її кримінальним переслідуванням державними органами, яке визнано незаконним, як у даному випадку.
При цьому подвійного стягнення за одні і ті самі моральні страждання, як вважає прокурор, у даному випадку не було, оскільки підставами для відшкодування моральної шкоди визначено різні обставини: за рішенням ЄСПЛ – порушення державною ст. 6 Конвенції, а в даній цивільній справі – незаконне кримінальне переслідування особи.
Далі, переглядаючи справу в частині вирішення судом першої інстанції питання про відшкодування судових витрат позивача на правничу допомогу, апеляційний суд враховує, що позивач просить стягнути з відповідачів на свою користь такі витрати у розмірі 90500 грн.
Так представник позивача адвокат Фесик І. А. здійснює повноваження на підставі договору про надання правничої допомоги б/н від 01.09.2020, ордеру серія ЧН №089571 від 02.03.2021. 
За даними актів наданих послуг: від 29.05.2023 загальна вартість наданих послуг складає 33500 грн, від 31.10.2023 – 24000 грн, від 23.11.2023 – 12000 грн, від 27.01.2026 – 21000 грн. 
Таким чином за приписами ст. 141 пропорційно до задоволеної частки позовних вимог по результатам апеляційного перегляду справи (60,02%) з державного бюджету на користь позивача слід стягнути 54 318,10 грн витрат на правничу допомогу.
Апеляційний суд не погоджується з аргументами апеляційної скарги прокурора про те, що з Актів наданих послуг адвокатом Фесиком І. А. вбачається, що наведені показники є завищеними та не співмірні з виконаною роботою, не відповідають критеріям дійсності та необхідності, зокрема, з огляду на зміну позивачем підстав позовних вимог та сторони у справі, адже фактично послуги з правничої допомоги позивачу було надано, їх розмір є обґрунтованим, що скаржником по суті не спростовується, та пов`язаним з тривалим розглядом справи судами трьох інстанцій, що й визначило, насамперед, значну кількість послуг, наданих адвокатом позивачу при здійсненні представництва її інтересів у судах.
Аргументи скаржника про те, що вартість аналогічних послуг адвокатів у м. Черкаси визначено у розмірі від 600 грн, отже в даній справі відповідні витрати штучно завищено, є неспроможними, оскільки апеляційний суд не вбачає невідповідності критеріям співмірності та необхідності вартості та переліку послуг адвоката Фесика І. А. в інтересах позивача для належного підтримання її позовних вимог у суді.
Відповідно до ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Отже рішення Придніпровського районного суду міста Черкаси від 11.02.2026 у даній справі слід залишити без змін, а апеляційну скаргу – без задоволення.
Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд, 

у х в а л и в :

апеляційну скаргу – відхилити.
Рішення Придніпровського районного суду міста Черкаси від 11.02.2026 у даній цивільній справі – залишити без змін.
Постанова апеляційного суду набирає чинності з дня ухвалення та може бути оскаржена до суду касаційної інстанції протягом 30 днів з дня складення повного судового рішення в порядку та за умов, визначених цивільним процесуальним законодавством. 
Повну постанову складено 29.04. 2026.

Суддя-доповідач

Судді