ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/4714/26 Справа № 201/8362/21 	  	Суддя у 1-й інстанції - Наумова О.С. Суддя у 2-й інстанції - Макаров М. О.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 травня 2026 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду в складі:

головуючого – судді Макарова М.О., 
суддів – Городничої В.С., Петешенкової М.Ю.,
при секретарі – Пікос А.О.Ю,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпрі цивільну справу за апеляційною скаргою представника  ОСОБА_1 - ОСОБА_2  на ухвалу Соборного районного суду міста Дніпра від 22 січня 2026 року про відмову у заміні стягувача у справі за заявою  ОСОБА_1 про заміну сторони стягувача у виконавчому провадженні з примусового виконання рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 31 березня 2022 року у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про стягнення аліментів,-

В С Т А Н О В И Л А:

У листопаді 2025 року ОСОБА_1 в особі представника ОСОБА_2 звернувся до Соборного районного суду міста Дніпра із заявою, в якій просив замінити первісного стягувача ОСОБА_3 на її правонаступника ОСОБА_1 у виконавчому провадженні № 78434633 з примусового виконання рішення Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська від 31 березня 2022 року, відкритого 25 червня 2025 року на підставі виконавчого листа Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська № 201/8362/21 від 21 січня 2024 року про стягнення аліментів в розмірі 1/5 частини всіх доходів, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку (за період з 18 серпня 2021 року по 14 грудня 2022 року). 
Заява мотивована тим, що спірні правовідносини виникли з приводу стягнення аліментів на дитину - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на користь його матері - ОСОБА_3 , починаючи стягнення з 18 серпня 2021 року. Підставою для заміни сторони виконавчого провадження, тобто процесуального правонаступництва, є наступництво у матеріальних правовідносинах, внаслідок якого відбувається вибуття сторони із спірних або встановлених судом правовідносин і переходу до іншої особи прав і обов`язків сторони, яка вибула з таких правовідносин. Оскільки ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , досяг повноліття та набув повну цивільну дієздатність, право вимоги аліментів перейшло від первісного стягувача – його матері ОСОБА_3 до нього як до нового стягувача (правонаступника). Крім цього, приписами ч. 2 ст. 179 СК України встановлено, що той із батьків або інших законних представників дитини, на ім`я якого виплачуються аліменти, розпоряджається аліментами виключно за цільовим призначенням в інтересах дитини. Проте ОСОБА_3 всі отримані нею аліменти на сина ОСОБА_1 від його батька ОСОБА_4 використовує виключно на особисті потреби.
Ухвалою Соборного районного суду міста Дніпра від 22 січня 2026 року відмовлено у задоволенні заяви ОСОБА_1 про заміну сторони стягувача у виконавчому провадженні з примусового виконання рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 31 березня 2022 року у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про стягнення аліментів.
Не погоджуючись з постановленою ухвалою суду, представником ОСОБА_1 - ОСОБА_2 подана апеляційна скарга, в якій він просить ухвалу Соборного районного суду міста Дніпра від 22 січня 2026 року про відмову у заміні стягувача скасувати та прийняти нове рішення, яким задовольнити заяву про заміну первісного стягувача ОСОБА_3 у виконавчому провадженні № 78434633 з примусового виконання рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 31 березня 2022 року у справі № 201/8362/21 на її правонаступника - ОСОБА_1 . 
Апеляційна скарга мотивована тим, що вибуття сторони не обов`язково повинно відбуватися через смерть фізичної особи, оголошення його померлим, припинення юридичної особи, або заміни кредитора чи боржника у зобов`язанні, але і у інших випадках, повний перелік яких не визначений ЦПК. З огляду на викладене, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , досягнувши повноліття, набув повну цивільну дієздатність, а тому аліменти є його власністю, у зв`язку з чим право вимоги аліментів та їх отримання перейшло від первісного стягувача – його матері ОСОБА_3 до нього як до нового стягувача (правонаступника). Таким чином, заміна сторони у виконавчому провадженні з матері на повнолітню дитину є логічним та обґрунтованим за наслідком зміни правового статусу власника аліментних коштів та відповідає положенням ст. 179 СК України та ст. 34 ЦК України. Відтак суд в порушення норм матеріального та процесуального права, а саме ст. 55 ЦК України та ст. 442 ЦПК України дійшов помилкового висновку про відсутність правових підстав для заміни сторони у виконавчому провадженні, що не відповідає фактичним обставинам справи та нормам чинногозаконодавства, а тому ухвала суду постановлена з порушенням норм матеріального та процесуального права, є незаконною та необґрунтованою.
У відзиві на апеляційну скаргу представник ОСОБА_3 - ОСОБА_5 не погоджується з доводами скарги та вказує, що підставою для заміни сторони виконавчого провадження, тобто процесуального правонаступництва на стадії виконання рішення суду, є наступництво у матеріальних правовідносинах, внаслідок якого відбувається вибуття сторони зі спірних або встановлених судом правовідносин, і перехід до іншої особи прав і обов`язків вибулої сторони в цих правовідносинах. Підставами правонаступництва є смерть громадянина, що був стороною виконавчого провадження, оголошення його померлим, реорганізація юридичної особи, відступлення права вимоги, переведення боргу. Тобто підставою заміни стягувача внаслідок правонаступництва є настання певних обставин, які мають юридичне значення і в результаті яких виникають цивільні права та обов`язки або пряма вказівка акта цивільного законодавства, що не залежить від умов та порядку здійснення виконавчого провадження органами і посадовими особами.
Таким чином, зважаючи на норми чинного законодавства, у даній справі відсутні правові підстави для заміни сторони у виконавчому провадженні, а тому ухвала суду першої інстанції ґрунтується на належних і допустимих доказах та відповідає вимогам ст. 442 ЦПК України та ст. 15 Закону України «Про виконавче провадження».
Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Згідно з ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
Відповідно до ч. 2 ст. 369 ЦПК України апеляційна скарга на ухвалу суду першої інстанції про повернення заяви позивачеві розглядається судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
Перевіривши законність та обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводу апеляційної скарги і заявлених вимог, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення з огляду на наступне. 
Судом першої інстанції встановлено, що рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська 31 березня 2022 року у справі № 201/8362/21 за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про стягнення аліментів позовні вимоги задоволено частково та постановлено стягувати з ОСОБА_4 аліменти на утримання його неповнолітнього сина – ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , до досягнення ним повноліття в розмірі 1/5 частини від всіх видів заробітку (доходу) боржника, але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, стягуючи аліменти на користь матері дитини – ОСОБА_3 , починаючи стягнення з дня пред`явлення позову, а саме з 18 серпня 2021 року. 
31 серпня 2022 року постановою державного виконавця Самарського відділу державної виконавчої служби у місті Дніпрі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) на підставі виконавчого листа Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська № 201/8362/21, виданого 21 липня 2022 року, відкрито виконавче провадження № 69746041 з примусового виконання рішення суду.
Рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 15 серпня 2023 року у справі № 201/10223/22 за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3 про припинення стягнення аліментів та стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини позовні вимоги задоволено частково, припинено стягнення з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 аліментів на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , які були призначені відповідно до рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 31 березня 2022 року, починаючи стягнення з 18 серпня 2021 року, а також постановлено стягувати з ОСОБА_3 аліменти на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , до досягнення ним повноліття, в розмірі 1/4 частини від усіх видів заробітку (доходу) боржника, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, стягуючи аліменти на користь батька дитини ОСОБА_4 , починаючи стягнення з дня звернення до суду з позовом, а саме з 14 грудня 2022 року. 
18 вересня 2023 року постановою державного виконавця Самарського відділу державної виконавчої служби у місті Дніпрі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) згідно з п. 5 ч. 1 ст. 39 Закону України «Про виконавче провадження» на підставі цього рішення суду від 15 серпня 2023 року виконавче провадження № 69746041 про примусове виконання рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська №201/8362/21 від 31 березня 2022 року закінчено та стягнення аліментів з боржника ОСОБА_4 припинено.
Ухвалою Жовтневого районного суду міста Дніпропетровська від 25 липня 2024 року роз`яснено рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 15 серпня 2023 року у справі №201/10223/22 та зазначено, що датою припинення стягнення аліментів з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 є 14 грудня 2022 року.
Враховуючи зміст зазначеної ухвали суду від 25 липня 2024 року, період стягнення з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 аліментів на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_1  починається з 18 серпня 2021 року та закінчується 14 грудня 2022 року.
За заявою стягувача ОСОБА_3 ухвалою Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 11 грудня 2024 року поновлений строк пред`явлення до виконання виконавчого листа № 201/8362/21 від 31 березня 2022 року про стягнення з ОСОБА_4 аліментів на утримання його неповнолітнього сина – ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , до досягнення ним повноліття в розмірі 1/5 частини від всіх видів заробітку (доходу) боржника, але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, стягуючи аліменти на користь матері дитини – ОСОБА_3 , починаючи стягнення з дня пред`явлення позову, а саме з 18 серпня 2021 року.
25 червня 2025 року постановою начальника відділу Самарського відділу державної виконавчої служби у місті Дніпрі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) на підставі виконавчого листа Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська у справі № 201/8362/21, виданого 25 січня 2024 року відкрито виконавче провадження № 78434633 з примусового виконання рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 31 березня 2022 року у справі № 201/8362/21.
За даними Автоматизованої системи виконавчих проваджень виконавче провадження № 78434633 є відкритим та перебуває на виконанні. 
Постановляючи оскаржувану ухвалу, суд першої інстанції посилався на те, що відповідно до ст. 179 СК України самостійне отримання аліментів неповнолітньою дитиною є її правом, однак заявник ОСОБА_1 не звертався до суду із відповідним позовом, направленим на його реалізацію. При цьому заміна сторони виконавчого провадження є процесуальною дією та здійснюється лише у разі вибуття відповідної сторони. Питання заміни сторони виконавчого провадження врегульовані статтею 442 ЦПК України та статтею 15 Закону України «Про виконавче провадження», які не містять такої підстави процесуального наступництва, як неналежне виконання стороною виконавчого провадження (стягувачем) своїх обов`язків, а тому відсутні підстави для заміни сторони виконавчого провадження на підставі статті 179 СК України.
Крім того, суд першої інстанції зазначив, що відповідно до ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття, а частиною третьою статті 181 СК України встановлено такий спосіб утримання дитини батьками, як сплата аліментів за рішенням суду одним із батьків на користь іншого з батьків, з ким проживає дитина.
Враховуючи вказані норми чинного законодавства, судом першої інстанції зауважено, що заявник, який набув повноліття, має право на стягнення заборгованості зі сплати аліментів у разі її наявності. Проте зазначене повинно бути предметом судового розгляду у іншому позовному провадженні, а тому не може встановлюватися при вирішенні процесуального питання заміни сторони виконавчого провадження.
Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.
Згідно з частинами 1, 2, 5 статті 442 ЦПК України у разі вибуття однієї із сторін виконавчого провадження суд замінює таку сторону її правонаступником. Заяву про заміну сторони її правонаступником може подати сторона (заінтересована особа), державний або приватний виконавець. Заяву про заміну сторони її правонаступником може подати сторона (заінтересована особа), державний або приватний виконавець. Положення цієї статті застосовуються також у випадку необхідності заміни боржника або стягувача у виконавчому листі до відкриття виконавчого провадження.
Зазначеній нормі кореспондує частина п`ята статті 15 Закону України «Про виконавче провадження», відповідно до якої у разі вибуття однієї із сторін виконавець за заявою сторони, а також заінтересована особа мають право звернутися до суду із заявою про заміну сторони її правонаступником. Для правонаступника усі дії, вчинені до його вступу у виконавче провадження, є обов`язковими тією мірою, якою вони були б обов`язковими для сторони, яку правонаступник замінив.
Отже, підставою для заміни сторони виконавчого провадження, тобто процесуального правонаступництва, є наступництво у матеріальних правовідносинах, внаслідок якого відбувається вибуття сторони зі спірних або встановлених судом правовідносин і переходу до іншої особи прав і обов`язків вибулої сторони в цих правовідносинах.
Процесуальне правонаступництво - це перехід процесуальних прав та обов`язків від однієї особи до іншої. Виникнення процесуального правонаступництва безпосередньо пов`язане з переходом матеріальних прав між такими особами. Заміна сторони правонаступником відбувається переважно у випадках зміни суб`єкта права або обов`язку у правовідношенні, коли новий суб`єкт права (позивач, відповідач або третя особа) повністю або частково приймає на себе права чи обов`язки попередника.
Здійснення правонаступництва є результатом наявності визначеного юридичного складу, тобто сукупності юридичних фактів, необхідних і достатніх для того, щоб отримати відповідний ефект - наступництво в правах та обов`язках. У кожному конкретному випадку для вирішення питань можливості правонаступництва господарському суду слід аналізувати відповідні фактичні обставини, передбачені нормами матеріального права. Наявність або відсутність процесуального правонаступництва підлягає встановленню окремо у кожному випадку.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 3 листопада 2020 року у справі № 916/617/17 зазначено, що вирішувати питання про заміну сторони виконавчого провадження слід з урахуванням норм Закону України «Про виконавче провадження».
У відповідності до частини першої статті 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.
Системний аналіз зазначених норми закону дає підстави для висновку, що правонаступництво у виконавчому провадженні означає перехід прав і обов`язків сторони виконавчого провадження (стягувача або боржника) від однієї особи (правопопередника) до іншої особи (правонаступника), у зв`язку з правонаступництвом у матеріальних правовідносинах.
Главою 47 ЦК України визначено, що підставами правонаступництва є смерть громадянина, що був стороною виконавчого провадження, оголошення його померлим, реорганізація юридичної особи, відступлення права вимоги, переведення боргу.
Також згідно з висновками постанови Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 15 червня 2023 року у справі № 2/2218/1985/11, підставами правонаступництва є смерть громадянина, що був стороною виконавчого провадження, оголошення його померлим, реорганізація юридичної особи, відступлення права вимоги, переведення боргу (глава 47 ЦК України).
Отже, норми законодавства чітко визначають умови, за яких може бути замінена сторона у виконавчому провадженні.
Частина 1 статті 55 ЦПК України передбачає, що у разі смерті фізичної особи, припинення юридичної особи, заміни кредитора чи боржника у зобов`язанні, а також в інших випадках заміни особи у відносинах, щодо яких виник спір, суд залучає до участі у справі правонаступника відповідної сторони або третьої особи на будь-якій стадії судового процесу.
Умови заміни сторони виконавчого провадження, які врегульовані статтею 442 ЦПК України та статтею 15 Закону України «Про виконавче провадження, не передбачають підстави, визначеної заявником, як досягнення дитиною повноліття та виявлення бажання самостійно розпоряджатися аліментними коштами.
Заміна сторони виконавчого провадження є процесуальною дією та здійснюється лише у разі вибуття відповідної сторони, що було враховано судом першої інстанції при постановленні ухвали від 22 січня 2026 року.
Матеріалами справи встановлено, що стягувач ОСОБА_3 зі спірних правовідносин не вибула.
Підстави, передбачені статтею 55 ЦК України, стороною заявника не доведені належними та допустимими доказами.
Таким чином, досягнення дитиною повноліття за наявності стягувача, визначеного рішенням суду, який фізично та фактично може бути стягувачем, не є правонаступництвом та не створює правових підстав для заміни стягувача у виконавчому провадженні. 
Звертаючись до суду із заявою про заміну сторони виконавчого провадження, ОСОБА_1 посилалася на те, що він ІНФОРМАЦІЯ_2 досяг повноліття та з 05 квітня 2024 року набув повну цивільну дієздатність і право самостійно одержувати аліменти й розпоряджатися ними. 
Відповідно до положень статті 179 СК України аліменти, одержані на дитину, є власністю дитини. Той із батьків або інших законних представників дитини, на ім`я якого виплачуються аліменти, розпоряджається аліментами виключно за цільовим призначенням в інтересах дитини. Неповнолітня дитина має право брати участь у розпорядженні аліментами, одержаними на її утримання. Неповнолітня дитина має право на самостійне одержання аліментів та розпорядження ними відповідно до Цивільного кодексу України.
Частиною третьою статті 181 СК України передбачено, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів.
Згідно зі статтею 129 Конституції України та статті 2 ЦПК України однією з головних засад здійснення судочинства в Україні є обов`язковість судового рішення.
За змістом статті 129-1 ЦПК України суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку.
Статтею 18 ЦПК України визначено обов`язковість судового рішення.
У контексті положень статей 129, 129-1 Конституції України, статей 6, 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, статей 2, 18 ЦПК України виконання судових рішень є складовою права на справедливий суд та однією із гарантій доступу до суду та ефективного захисту сторони у справі.
Рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська 31 березня 2022 року у справі № 201/8362/21 постановлено стягувати з ОСОБА_4 аліменти на утримання його неповнолітнього сина – ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 до досягнення ним повноліття в розмірі 1/5 частини від всіх видів заробітку (доходу) боржника, але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, стягуючи аліменти на користь матері дитини – ОСОБА_3 , починаючи стягнення з дня пред`явлення позову, а саме з 18 серпня 2021 року. 
При цьому ухвалою Жовтневого районного суду міста Дніпропетровська від 25 липня 2024 року роз`яснено рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 15 серпня 2023 року у справі №201/10223/22 та зазначено, що датою припинення стягнення аліментів з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 є 14 грудня 2022 року.
Виходячи з вищевикладеного, колегія суддів зазначає, що аліменти є власністю дитини ОСОБА_1 , але за змістом резолютивних частин рішення та ухвали суду аліменти стягнуто на користь ОСОБА_3 з 18 серпня 2021 року по 14 грудня 2022 року.
Колегія суддів виходить з того, що судове рішення є актом судового розгляду справи, його метою є досягнення юридичної визначеності у спірних правовідносинах, воно є обов`язковим до виконання. У резолютивній частині рішення суду знаходить відображення присуд суду, оскільки викладено висновок суду про задоволення позову чи про відмову в позові повністю або частково щодо кожної із заявлених вимог.
На підставі зазначеного судового рішення виникло правовідношення, в якому ОСОБА_3 зобов`язана використовувати отримувані нею аліменти на утримання дитини ОСОБА_1 відповідно до вимог закону.
Враховуючи положення статті 55 та 442 ЦПК України, право повнолітньої дитини на самостійне одержання коштів та самостійне розпорядження ними не є підставами для правонаступництва у розумінні статті 442 ЦПК України та частини 5 статті 15 Закону України «Про виконавче провадження».
Крім того, колегією суддів досліджено судове рішення, на яке посилається представник заявника як на аналогічні обставини справи, що переглядається за заявою ОСОБА_1 . 
Так, правова позиція, викладена у постанові Верховного Суду від 24 липня 2019 року у справі № 686/5377/18, стосується заміни сторони сторони виконавчого провадження у зв`язку зі смертю стягувача та відповідно наявність правових підстав для правонаступництва. 
Також у зазначеній постанові зазначено, що зміна сторони у виконавчому провадженні можлива лише за наявності певних реальних обставин, за яких стягувач, як фізична особа, фактично не може бути стягувачем . 
З викладеного вище вбачається, що у вказаній справі обставини та підстави звернення не є аналогічними зверненню, що переглядається судом апеляційної інстанції.
За таких обставин, колегія суддів вважає, що представником заявника не доведено наявності підстав для заміни первісного стягувача ОСОБА_3 на її правонаступника ОСОБА_1 у виконавчому провадженні у порядку, передбаченому статтею 442 ЦПК України.
Отже, виходячи з вищенаведеного, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про відмову у заміні стягувача, а тому апеляційна скарга представника ОСОБА_1 - Захватаєва А.С. задоволенню не підлягає.
Відтак доводи апеляційної скарги не впливають на законність постановленої судом ухвали, а тому не спростовують правильних висновків суду першої інстанції щодо відмови у заміні стягувача та не свідчить про порушення судом норм процесуального права, які б могли бути підставою для скасування ухвали суду.
Згідно зі ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
На підставі викладеного, колегія суддів доходить висновку про необхідність залишення апеляційної скарги без задоволення, а ухвали суду першої інстанції - без змін.
Керуючись ст. ст. 259, 367, 374, 375 ЦПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу представника  ОСОБА_1 - ОСОБА_2 залишити без задоволення.
Ухвалу Соборного районного суду міста Дніпра від 22 січня 2026 року залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її ухвалення і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Вступна та резолютивна частини постанови проголошено 26 травня 2026 року.

Повний текст судового рішення складено 03 червня 2026 року

Головуючий суддя М.О. Макаров

Судді В.С. Городнича 

М.Ю. Петешенкова