ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
65618, м. Одеса, просп. Шевченка, 29, тел.: (0482) 307-983, e-mail: inbox@od.arbitr.gov.ua
веб-адреса: http://od.arbitr.gov.ua
_________________________________________________________________________________________________________________________________________________________________

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"01" червня 2026 р.	м. Одеса 	Справа № 917/292/26	

Господарський суд Одеської області у складі:
судді В.С. Петрова
при секретарі судового засідання Я.С. Кондратюк

за участю представників:
від позивача – не з`явився, 
від відповідача – не з`явився, 

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом Головного управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Полтавській області до Товариства з обмеженою відповідальністю “ДронХаб” про стягнення штрафних санкцій у розмірі 94349,70 грн., - 
ВСТАНОВИВ:

Головне управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Полтавській області звернулося до Господарського суду Полтавської області з позовною заявою до Товариства з обмеженою відповідальністю “ДронХаб” про стягнення штрафних санкцій у розмірі 94349,70 грн. 
В обґрунтування заявлених позовних вимог позивач зазначає, що 13.11.2024 Головним управлінням Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Полтавській області та Товариством з обмеженою відповідальністю “ДронХаб” укладено в письмовій формі договір про закупівлю № 277 щодо закупівлі та поставки пристроїв радіоелектронної боротьби у кількості 20 штук на загальну суму 6289980,00 грн. При цьому позивач зазначає, що відповідно до п. 4.9 договору граничний строк поставки (передачі) товару замовнику до 30 листопада 2025 р.
Так, позивач наголошує, що у зв`язку з порушенням постачальником строків поставки замовником на юридичну адресу ТОВ “ДронХаб” було направлено лист-претензію від 05.12.2025 № 61-01-10104/61-05 щодо не виконання умов договору про закупівлю від 13.11.2025 р. № 227, в якому зазначено про те, що станом на 05.12.2025 жодного пристрою радіоелектронної боротьби до Головного управління ДСНС України у Полтавській області поставлено не було.
Наразі позивач зазначає, що відповідно до умов договору, а саме п. 8.3 розділу 8 “відповідальність сторін” за порушення строків виконання зобов`язань постачальник сплачує на користь замовника пеню у розмірі 0,1% вартості товару, з якого допущено прострочення виконання, за кожен день прострочення, а за прострочення понад 30 днів додатково стягується штраф у розмірі 7% від вартості непоставленого товару. 
Між тим позивач наголошує, що з 01.12.2025 року по 05.12.2025 року невиконання постачальником умов договору продовжувалося 5 днів. Відтак, за один день прострочення терміну поставки товару сплати підлягає 6289,98 грн. - 6289980,00*0,1%:100=6289,98 грн. Тобто, за ствердженням позивача, за період з 01.12.2025 року по 05.12.2025 року постачальник зобов`язаний був виплатити замовнику 31449,90 грн.
Крім того, позивач зазначає, що лист-претензія заявником був проігнорований та згідно з інформації з офіційного сайту “Укрпошта” був повернутий відправнику у зв`язку із закінченням строку зберігання.
Відтак, позивач вказує, що згідно з видатковою накладною від 08.12.2025 року № 143 товар у кількості 5 шт. був отриманий представником замовника 11.12.2025 року. Отже, за ствердженням позивача, станом на 12.12.2025 року постачальником було поставлено лише 10 із 20 передбачених договором пристроїв радіоелектронної боротьби.
Крім того, позивач додає, що у п. 7.3.1 договору визначено, що постачальник зобов`язаний забезпечити поставку товару у строки, встановлені цим договором. Повідомлень про виникнення обставин, що перешкоджають виконанню ТОВ “ДронХаб” зобов`язань по даному договору, до ГУ ДСНС України у Полтавській області не надходили.
Так, позивач зазначає, що у зв`язку із не виконанням постачальником договірних зобов`язань листом Головного управління ДСНС України у Полтавській області від 12.12.2025 № 61-01-10304/61-05 постачальника було повідомлено про розірвання (припинення) договору про закупівлю від 13 листопада 2025 року № 277 в односторонньому порядку з 16.12.2025 року. Так, згідно з тренінгом відправлення з офіційного сайту “Укрпошта” за номером видаткової накладної № 3601400391976 лист про розірвання договору односторонньому порядку не був отриманий постачальником та 13.01.2026 року був повернутий, у зв`язку із закінченням строку зберігання. Однак, як стверджує позивач, попри не отримання постачальником листа про розірвання договору односторонньому порядку 17.12.2025 року на адресу Головного управління надійшла відповідь від ТОВ “ДронХаб” на лист Головного управління від 12.12.2025 № 61-01-10304/61-05.
Водночас позивач наголошує, що листом-претензією від 29.01.2026 року № 61-01-772/61-05 головне управління наголосило, що розірвання договору про закупівлю від 13 листопада 2025 року № 277 в односторонньому порядку відбулося саме через не виконання договірних зобов`язань постачальником, про що зазначено у листі від 12.12.2025 року № 61-01-10304/61-05. Отже, твердження представників постачальника про відсутність майнових вимог з боку замовника не відповідає дійсності.
Ухвалою Господарського суду Полтавської області від 03.03.2026 р. матеріали справи № 917/292/26 за позовною заявою Головного управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Полтавській області до Товариства з обмеженою відповідальністю “ДронХаб” про стягнення 94349,70 грн. штрафних санкцій за неналежне виконання останнім договору про закупівлю № 277 від 13.11.2025 передано до Господарського суду Одеської області (65618, м. Одеса, проспект Шевченко, 29).
Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 23.03.2026 р. справу № 917/292/26 розподілено до розгляду судді Петрову В.С.
Ухвалою Господарського суду Одеської області від 30.03.2026 р. вказану позовну заяву Головного управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Полтавській області прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі № 917/292/26 за правилами спрощеного позовного провадження з викликом учасників справи, при цьому судове засідання для розгляду справи по суті призначено на 24.04.2026 р. о 12:30 год.
31.03.2026 р. від Головного управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Полтавській області до господарського суду через підсистему “Електронний суд” ЄСІТС надійшла заява про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції (вх. № 11163/26), відповідно до якої позивач просить суд надати можливість участі у судовому засіданні по справі № 917/292/26, призначеному на 24 квітня 2026 р. о 12:30 год, та в усіх наступних судових засіданнях в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів.
Ухвалою Господарського суду Одеської області від 01.04.2026 р. задоволено заяву Головного управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Полтавській області про участь у судовому засіданні по справі № 917/292/26, яке призначене на 24 квітня 2026 р. о 12:30 год., та в усіх наступних засіданнях суду в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням системи відеоконференцзв`язку ЄСІТС (ВКЗ).
17.04.2026 р. від Головного управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Полтавській області до господарського суду через підсистему “Електронний суд” ЄСІТС надійшла відповідь на відзив (вх. № 13420/26), в якій позивач не погоджується з твердженнями, викладеними у відзиві на позовну заяву, у повному обсязі, з огляду на наступне. Так, Головне управління категорично не погоджується з твердженнями відповідача стосовно позбавлення можливості достовірно встановити обсяг прав та обов`язків сторін за договором, оскільки він є нечитабельним. Так, позивач наголошує, що договір від 13.11.2025 року № 277 про закупівлю було укладено між Головним управлінням ДСНС України та ТОВ “ДронХаб” та договірні зобов`язання відповідач мав виконувати саме по цьому договору, у якого один його примірник зберігається після підписання сторонами. Окрім того, позивач наголошує, що під час підготовки додатків до позовної заяви представником позивача долучено до суду копію договору № 277 від 13.11.2025 року, яка є читабельною та дає змогу цілком достатньо встановити зміст документу.
Крім того, позивач звертає увагу, що перед подачею позовної заяви в суд один його примірник з додатками був направлений засобами поштового зв`язку на адресу відповідача, однак представниками ТОВ “ДронХаб” свідомо отриманий не був та повернувся до Головного управління у зв`язку із закінченням терміну зберігання на поштовому відділенні.
Також щодо твердження відповідача про неврахування при розрахунку штрафних санкцій тієї обставини, що фактична поставка товару здійснювалася поетапно, окремими партіями, починаючи з 3 грудня 2025 року, позивач наголошує, що відповідно до п. 4.9 договору граничний строк поставки товару замовнику до 30.11.2025 року. Так, на думку позивача, зазначаючи про початок поставки товарів з 3 грудня 2025 року, попри встановлений договором строк до 30.11.2025 року, відповідач фактично визнав факт порушення ним п. 8.3 договору, стосовно порушення строків поставки товарів. 
Наразі позивач наголошує, що відповідно до умов договору, а саме п. 8.3 розділу 8, за порушення строків виконання зобов`язань постачальник сплачує на користь замовника пеню у розмірі 0,1% вартості товару, з якого допущено прострочення виконання, за кожен день прострочення, а за прострочення понад 30 днів додатково стягується штраф у розмірі 7% від вартості непоставленого товару. Отже, позивач зазначає, що відповідачем порушено строки поставки товарів, передбачені договором, та посилання відповідача на те, що поставка товарів здійснювалася поетапно та окремими партіями є недоречним, оскільки на момент першої поставки її строки вже були порушені. З огляду на викладене позивач вважає, що ним правильно обраховані штрафні санкції, що підлягають стягненню з відповідача, а розрахунок штрафних санкцій відповідача, наведений у відзиві на позовну заяву, є помилковим, оскільки порахований вже після закінчення граничного строку поставки.
20.04.2026 р. від Товариства з обмеженою відповідальністю “ДронХаб” до господарського суду через підсистему “Електронний суд” ЄСІТС надійшов відзив на позовну заяву (вх. № 13459/26), відповідно до якого відповідач просить суд відмовити у задоволенні позову Головного управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Полтавській області до Товариства з обмеженою відповідальністю “ДронХаб” про стягнення штрафних санкцій у розмірі 94349,70 грн. Так, відповідач наголошує, що надана копія договору є нечитабельною, що унеможливлює встановлення його змісту, зокрема, істотних умов, на які посилається позивач. У зв`язку з цим відповідач позбавлений можливості достовірно встановити обсяг прав та обов`язків сторін за таким договором, а наданий документ не може вважатися належним та допустимим доказом у розумінні процесуального законодавства.
Крім того, відповідач наголошує, що фактична поставка товару здійснювалася поетапно, окремими партіями, починаючи з 03 грудня 2025 року, при цьому розрахунок штрафних санкцій, наведений позивачем, не враховує зазначені обставини та є помилковим, оскільки здійснений без урахування зменшення вартості непоставленого товару після кожного етапу поставки, що вбачається з наступного.
Так, за ствердженням відповідача, перша поставка товару була здійснена 03.12.2025 року у кількості 5 шт. на суму 1572495,00 грн., що підтверджується видатковою накладною № 137, а тому нарахування штрафних санкцій має бути наступним чином: згідно з п. 8.3 договору 0,1% вартості товару, з якого допущено прострочення виконання, становить 6289,98 грн. Прострочка товару рахується з 01.12.2025 р. по 02.12.2025 р. (2 дні прострочки), а тому становить 6289,98 грн. * 2 = 12 579,96 грн. Відповідно до цієї поставки сума за непоставлений товар має зменшуватися на суму поставленого товару, тому від загальної суми варто відняти суму за поставлений товар за видатковою накладною № 137 від 03.12.2025 р.: 6289980,00 – 1572495,00 = 4717485,00 грн. – вартість за непоставлений товар після першої поставки. Отже, 0,1% вартості товару, з якого допущено прострочення виконання, становить 4717,49 грн. 
Крім того, позивач наголошує, що друга поставка була здійснена 08.12.2025 року у кількості 5 шт. на суму 1572495,00 грн., що підтверджується видатковою накладною № 143 від 08.12.2025 року. Відтак, нарахування штрафних санкцій має бути наступним чином: прострочка товару рахується з 03.12.2025 року (дата першої поставки) по 07.12.2025 року (5 днів прострочки), а тому дорівнює 4717,49 грн. * 5= 2387,45 грн. Відповідно до цієї поставки сума за непоставлений товар має зменшуватися на суму поставленого товару, тому від загальної суми варто відняти суму за поставлений товар за видатковою накладною № 143 від 08.12. 2025 року: 4717485,00 - 1572 495,00 = 3144990,00 грн. – вартість за непоставлений товар після другої поставки. Отже, 0,1% вартості товару, з якого допущено прострочення виконання, становить 3144,99 грн. 
Також відповідач зазначає, що третя поставка товару відповідно до видаткової накладної № 144 від 11 грудня 2025 року, яка підписана відповідачем, проте не підписана позивачем, відбулася 11.12.2025 року у кількості 5 засобів РЕБ на суму 1572495,00 грн., що підтверджується актами та специфікацією до них служби доставки “Нової пошти”, а саме за документом ЕН 59001524221655 специфікації до акту наданих послуг № НП-016542100 від 20.12.2025, де отримувачем є Павловський Микола Миколайович, який був отримувачем та уповноваженою особою від Головного управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Полтавській області, що також підтверджується декларацією НАЗК з відкритих джерел від 02.03.2026, тобто товар був поставлений, але видаткова накладна не була підписана Головним управлінням Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Полтавській області. 
Наразі відповідач наголошує, що згідно з абз. 7 ч. 2 ст. 9 Закону України “Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні” первинні документи, зокрема, видаткова накладна, повинні містити підписи сторін, які беруть участь у здійсненні господарської операції, що підтверджує факт її вчинення. Відмова покупця від підписання видаткової накладної за відсутності обґрунтованих зауважень до якості чи кількості товару є порушенням як умов договору, так і вимог чинного законодавства щодо прийняття товару та належного оформлення господарської операції. Таким чином, за ствердженням відповідача, нарахування штрафних санкцій має здійснюватися з урахуванням принципу їх обчислення виходячи з вартості фактично невиконаної частини зобов`язання на кожну конкретну дату, з огляду на поетапне виконання договору. 
Відповідач зазначає, що у наданих позивачем документах відсутня інформація як про поставку товару 11.12.2025 року, так і зауваження до поставленого товару. Тому, за ствердженням відповідача, розрахунок штрафних санкцій має відбуватися наступним чином: прострочка товару рахується з 08.12.2025 року (дата другої поставки) по 11.12.2025 року (3 дні прострочки), відтак складає 3144,99 грн.*3=9434,97 грн. Відповідно до цієї поставки сума за непоставлений товар має зменшуватися на суму поставленого товару, тому від загальної суми варто відняти суму за поставлений товар за видатковою накладною № 144 від 11.12. 2025 року: 3144990,00 - 1572 495,00 = 1572495,00 грн. – вартість за непоставлений товар після третьої поставки. Отже, 0,1 % вартості товару, з якого допущено прострочення виконання становить 1572,50 грн. 
Також відповідач, посилаючись на ч. 1 ст. 631 ЦК України, вказує, що строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору. Тому згідно з наявними матеріалами справи строк дії договору до 15.12.2025 року. Прострочка товару рахується з 11.12.2025 року (дата третьої поставки) по 15.12. 2025 року ( 4 днів прострочки), з огляду на що дорівнює 1572,50 грн.*4=6290,00 грн.
Відповідач наголошує, що відповідно до вищезазначеного сума штрафних санкцій, які підлягають сплаті, дорівнює: 12579,96 + 23587,45 + 9434,97 + 6290,00 = 51892,38 грн. Зокрема, відповідач, звертає увагу на відсутність у позивача належних та допустимих доказів понесення будь-яких збитків, твердження щодо поставки неякісного товару не підтверджені жодними належними та допустимими доказами. Навіть за наявними матеріалами справи, зокрема, з листа ТОВ “ДронХаб” від 17.12.2025 року № 0116/12 вбачається, що відповідачем не було здійснено жодних дій, спрямованих на ухилення від виконання зобов`язань або завдання шкоди позивачу, що свідчить про те, що відповідач діяв відповідно до засад добросовісності, розумності та справедливості, закріплених у ст. 3 ЦК України.
Разом з тим відповідач зауважує, що метою застосування неустойки є в першу чергу захист інтересів кредитора, однак не застосування до боржника заходів, які при цьому можуть призвести до настання негативних для нього наслідків як суб`єкта господарської діяльності. Інститут зменшення неустойки судом є ефективним механізмом забезпечення балансу інтересів сторін порушеного зобов`язання.
При цьому, посилаючись на правові позиції, викладені у постановах Верховного Суду від 06.11.2018 у справі № 913/89/18, від 04.12.2018 у справі № 916/65/18, від 03.07.2019 у справі № 917/791/18, від 22.10.2019 у справі № 904/5830/18, відповідач стверджує, що наявність у кредитора можливості стягувати з боржника надмірні грошові суми як неустойку спотворює її дійсне правове призначення, оскільки із засобу розумного стимулювання боржника виконувати основне зобов`язання неустойка перетворюється на несправедливо непомірний тягар для боржника та джерело отримання невиправданих додаткових прибутків кредитором. 
Крім того, відповідач додає, що вирішуючи питання про зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов`язання, господарський суд повинен об`єктивно оцінити майновий стан сторін, співвідношення розміру заявлених штрафних санкцій, зокрема, із розміром збитків кредитора, а також чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеню виконання зобов`язання, причини (причин) неналежного виконання або невиконання зобов`язання, незначності прострочення виконання, наслідків порушення зобов`язання, невідповідності розміру стягуваної неустойки (штрафу, пені) таким наслідкам, поведінки винної сторони (в тому числі вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобов`язання, негайне добровільне усунення нею порушення та його наслідків) тощо.
Так, у судовому засіданні господарського суду 24 квітня 2026 року по справі № 917/292/26 протокольно оголошено перерву до 20 травня 2026 року о 12:30 год. 
Ухвалою Господарського суду Одеської області від 20.05.2026 року відкладено розгляд справи на 01 червня 2026 р. об 11:15 год.

Розглянувши та дослідивши всі письмові докази, які містяться в матеріалах справи, господарський суд дійшов наступних висновків.
13.11.2025 року між Товариством з обмеженою відповідальністю “ДронХаб” (постачальник) та Головним управлінням Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Полтавській області (замовник) укладено договір про закупівлю № 277, відповідно до п. 1.1 якого постачальник зобов`язується поставити замовнику товар згідно з додатком 1, що є невід`ємною частиною договору, а замовник зобов`язується прийняти та оплатити товар на умовах договору. 
Згідно з п. 1.2 договору № 277 від 13.11.2025 р. найменування товару: пристрій радіоелектронної боротьби, згідно з кодом національного класифікатора України ДК 021:2015 “Єдиний закупівельний словник” - 35730000-0 “Електронні бойові комплекти та засоби радіоелектронного захисту” (додаток 1).
У п. 2.1 договору № 277 від 13.11.2025 р. визначено, що ціна договору становить 6289980,00 грн. без ПДВ відповідно до специфікації (додаток 1). Придбання товару буде здійснено згідно пункту 32 підрозділу 2 розділу XX “Перехідні положення” Податкового кодексу України, внесеного Законом України від 01.04.2022 № 2173- IX “Про внесення змін до Податкового кодексу України”. 
Положеннями п. 2.2 договору № 277 від 13.11.2025 р. визначено, що замовник здійснює оплату постачальнику протягом 10 робочих днів після отримання партій товару згідно з специфікаціями та накладними при умові надходження коштів з Державного бюджету України на реєстраційний рахунок замовника. 
Умовами п. 2.3 договору № 277 від 13.11.2025 р. визначено, що усі розрахунки за договором проводяться в національній валюті (гривні) в безготівковій формі.
Відповідно до п. 2.4 договору № 277 від 13.11.2025 р. загальна ціна договору може зменшуватися відповідно до затвердженого кошторису та реального фінансування замовника за взаємною згодою сторін, про що укладається додаткова угода до даного договору. 
Місце поставки товару: м. Полтава, вул. Решетилівська, 26/1 (п. 4.1 договору № 277 від 13.11.2025 р.).
За умовами п. 4.2 договору № 277 від 13.11.2025 р. визначено, що поставка товару здійснюється окремими партіями згідно з заявкою/замовленнями замовника за рахунок постачальника. Обсяг кожної партії визначається замовником залежно від фактичної потреби партією товару за договором вважається поставка товару в обсязі, що визначений за кожною окремою заявкою замовника. 
У п. 4.3 договору № 277 від 13.11.2025 р. передбачено, що поставка партії товару повинна здійснюватися постачальником не пізніше 7 (семи) робочих днів з дати одержання відповідно заявки замовника. 
Згідно з п. 4.4 договору № 277 від 13.11.2025 р. постачальник зобов`язується одночасно з поставкою кожної партії надати оформлені належним чином документи, що підтверджують якість надходження товару. 
Положенням п. 4.5 договору № 277 від 13.11.2025 р. передбачено, що здача-приймання товару кожної поставки здійснюється у присутності представників сторін, згідно з накладною в місці постачання товару. Під час прийняття товару уповноважений представник замовника перевіряє кількість, якість, найменування, технічні характеристики товару тощо.
Відповідно до п. 4.9 договору № 277 від 13.11.2025 р. граничний строк поставки (передачі) товару замовнику – до 30 листопада 2025 р.
Замовник здійснює оплату постачальнику протягом 10 робочих днів після постачання товару платежами у розмірах фактичного поставленого товару у межах отриманого фінансування з Державного бюджету України (п. 5.1 договору № № 277 від 13.11.2025 р.).
Положенням п. 5.2 договору № 277 від 13.11.2025 р. визначено, що розрахунок за поставлений товар (частину товару) здійснюється замовником на підставі належним чином оформленої накладної, відповідно до статті 49 Бюджетного Кодексу України.
Згідно з п. 5.4 договору № 277 від 13.11.2025 р. звірка розрахунків та/або фактичного обсягу переданого товару здійснюється сторонами протягом десяти днів з моменту отримання однієї її сторін письмового звернення від іншої сторони.
У випадку не врегулювання спору між сторонами шляхом переговорів, вони підлягають вирішенню в судовому порядку за встановленою законом підсудністю (п. 6.7 договору № 131-Од від 19.08.2024 р.).
Підпунктом 7.1.1 п. 7.1 договору № 277 від 13.11.2025 р. визначенні зобов`язання замовника, зокрема, своєчасно та в повному обсязі сплачувати за поставлений товар.
Відповідно до підп. 7.2.1 п. 7.2 договору № 277 від 13.11.2025 р. замовник має право, зокрема, своєчасно та в повному обсязі отримати товар відповідно до специфікації (додаток 1) та умов цього договору; контролювати поставку товару у строки, встановлений цим договором. 
Згідно з умовами підп. 7.3.1 п. 7.3 договору № 277 від 13.11.2025 р. постачальник зобов`язаний, зокрема, забезпечити поставку товару у строки встановлені цим договором. 
У разі невиконання або неналежного виконання своїх зобов`язань за договором сторони несуть відповідальність, передбачену чинним законодавством України та цим договором (п. 8.1 договору № 277 від 13.11.2025 р.).
Відповідно до п. 8.3 договору № 277 від 13.11.2025 р. за порушення строків виконання зобов`язань постачальник сплачує на користь замовника пеню у розмірі 0,1% вартості товару, з якого допущено прострочення виконання, за кожен день прострочення, а за прострочення понад 30 днів додатково стягується штраф у розмірі 7% від вартості непоставленого товару.
Сплата штрафних санкцій не звільняє сторони від виконання умов договору (п. 8.4 договору № 277 від 13.11.2025 р.).
За у мовами п. 10.1 договору № 277 від 13.11.2025 р. останній вступає в силу з моменту його підписання уповноваженими на те особами та реєстрації у встановленому порядку.
Договір діє до 15 грудня 2025 року. Із закінченням строку дії договору між сторонами припиняються всі зобов`язання, окрім гарантійних зобов`язань постачальника, встановлені розділом VI договору (п. 10.2 договору № 277 від 13.11.2025 р.).
Вказаний договір про закупівлю № 277 від 13.11.2025 р. підписаний та скріплений відтисками печаток сторін. 
Так, додатком 1 до договору № 277 від 13.11.2025 року є Специфікація, відповідно до якої погоджено кількість та вартість засобів радіоелектронної боротьби тактичного рівня “Засіб РЕБ “Шелтер” у кількості 20 штук, яка разом з ПДВ складає 6289980,00 грн.
Згідно зі ст. 11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є: договори та інші правочини. 
Частиною 1 статті 626 Цивільного кодексу України передбачено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
Частина 1 статті 202 Цивільного кодексу України визначає, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. 
При цьому за правилами статті 14 Цивільного кодексу України цивільні обов`язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства.
Відповідно до статті 509 Цивільного кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.
Так, укладений між сторонами по справі договір поставки є підставою для виникнення у сторін за цим договором господарських зобов`язань відповідно до ст.ст. 11, 202, 509 ЦК України, і згідно зі ст. 629 ЦК України є обов`язковим для виконання його сторонами.
Відповідно до ст. 712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін. 
В свою чергу відповідно до ст. 655 Цивільного кодексу України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.
Відповідно до ст. 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог – відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 525 Цивільного кодексу України).
За ст. 662 Цивільного кодексу України продавець зобов`язаний передати покупцеві товар, визначений договором купівлі-продажу. Продавець повинен одночасно з товаром передати покупцеві його приналежності та документи (технічний паспорт, сертифікат якості тощо), що стосуються товару та підлягають переданню разом із товаром відповідно до договору або актів цивільного законодавства.
Статтею 663 Цивільного кодексу України передбачено, що продавець зобов`язаний передати товар покупцеві у строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо зміст договору не дає змоги визначити цей строк, - відповідно до положень статті 530 цього Кодексу.
Положеннями п. 4.1 договору № 277 від 13.11.2025 року визначено місце поставки товару: м. Полтава, вул. Решетилівська, 26/1, натомість п. 4.9 договору погоджено строк поставки (передачі) товару замовнику – до 30 листопада 2025 р.
Так, у відповідності з ч. 1 ст. 664 Цивільного кодексу України обов`язок продавця передати товар покупцеві вважається виконаним у момент: 
1) вручення товару покупцеві, якщо договором встановлений обов`язок продавця доставити товар; 
2) надання товару в розпорядження покупця, якщо товар має бути переданий покупцеві за місцезнаходженням товару.
Як встановлено судом, на виконання умов договору № 277 від 13.11.2025 р. відповідачем – ТОВ “ДронХаб” здійснено поставку частини обумовленого договором та специфікацією товару, що підтверджується наступними видатковими накладними:
- № 137 від 03.12.2025 року на суму 1572495,00 грн. (в т.ч. ПДВ 0 грн.);
- № 143 від 08.12.2025 року на суму 1572495,00 грн. (в т.ч. ПДВ 0 грн.).
Так, вказані видаткові накладні підписані представниками постачальника та зі сторони замовника – Павловським М.М. 
При цьому, як з`ясовано судом, відповідач, уклавши спірний договір від 13.11.2025 р. № 277, зобов`язався відповідно до п. 4.9 договору про закупівлю обумовлений договором товар у строк до 30.11.2025 року.
Так, відповідачем надано до суду видаткову накладну № 144 від 11.12.2025 р. на суму 1572495,00 грн. (у т.ч. ПДВ 0 грн.), яка підписана лише відповідачем та не містить підпису уповноваженого представника позивача. 
Як убачається з наявної в матеріалах справи Специфікації до акта наданих послуг № НП-016440708 від 10.12.2025 року, 04 грудня 2025 року відповідач через ТОВ “Нова пошта” поштовим відправленням № 59001517153102 скерував адресу позивача товар (т. 2, а.с. 42, рядок 12).
У подальшому - 09.12.2025 року ТОВ “ДронХаб” через ТОВ “Нова пошта” відправлено позивачу - Головному управлінню Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Полтавській області товар поштовим відправленням № 59001521630790 (т. 2, а.с. 49, рядок 6).
Також із матеріалів справи вбачається, що 11.12.2025 року ТОВ “ДронХаб” через ТОВ “Нова пошта” відправлено позивачу - Головному управлінню Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Полтавській області товар поштовим відправленням № 59001524231636 (т. 2, а.с. 54, рядок 4).
При цьому отримувачем вказаних поштових відправлень № 59001524231636, № 59001517153102, № 59001521630790 зазначено ОСОБА_1 .
Як встановлено судом, саме Павловський М.М. отримував вказаний товар, що також підтверджується підписом на видаткових накладних, наданих позивачем до позовної заяви. 
При цьому судом не приймаються доводи відповідача про те, що поставка товару була здійснена 03.12.2025, 08.12.2025 та 11.12.2025 року, оскільки відповідно до умов договору № 277 від 13.11.2025 р. місцем поставки визначено: місто Полтава, вул. Решетилівська, 26/1, з огляду на що моментом поставки є вручення товару покупцеві саме за місцем поставки, а не дата складання видаткових накладних чи передача кур`єрській службі. Вказані доводи відповідача спростовуються відомостями ТОВ “Нова Пошта”, оскільки, як вбачається із наданих доказів, поштові відправлення були прийняті логістичною компанією з експрес доставки поштових відправлень лише 04.12.2025, 09.12.2025 та 11.12.2025 відповідно. 
Разом з тим господарський суд зауважує, що із видаткової накладної № 144 від 11.12.2025 р. на суму 1572495,00 грн. вбачається, що на ній відсутній оригінал підпису уповноваженого представника позивача, а також відсутній відтиск печатки головного управління. 
Відповідно до ст. 9 Закону України “Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні” підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі та повинні мати такі обов`язкові реквізити: 
- назву документа (форми);
- дату складання;
- назву підприємства, від імені якого складено документ;
- зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції;
- посади і прізвища (крім первинних документів, вимоги до яких встановлюються Національним банком України) осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення;
- особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.
Згідно з абз. 1 п. 2.4 Положення “Про документальне забезпечення записів бухгалтерського обліку” первинні документи повинні мати такі обов`язкові реквізити: найменування підприємства, установи, від імені яких складений документ, назва документа (форми), дата складання, зміст та обсяг господарської операції, одиниця виміру господарської операції (у натуральному та/або вартісному виразі), посади і прізвища осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення, особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.
Положеннями абз. 1 п. 2.5. Положення “Про документальне забезпечення записів бухгалтерського обліку” передбачено, що документ має бути підписаний особисто, а підпис може бути скріплений печаткою. Електронний підпис накладається відповідно до законодавства про електронні документи та електронний документообіг.
Неістотні недоліки в документах, що містять відомості про господарську операцію, не є підставою для невизнання господарської операції, за умови, що такі недоліки не перешкоджають можливості ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції, та містять відомості про дату складання документа, назву підприємства, від імені якого складено документ, зміст та обсяг господарської операції тощо (ч. 2 ст. 9 Закону України “Про бухгалтерській облік та фінансову звітність в Україні?).
Отже, обов`язковою умовою, що може бути доказом здійснення господарської операції саме з конкретним контрагентом, є наявність у первинному документі даних про осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення, а також даних, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції з боку саме цього контрагента та дані, що дають змогу визначити повноваження такої особи на вчинення вказаних дій.
Проте, всупереч наведеним приписам законодавства видаткова накладна № 144 від 11.12.2025 р. не містить особистого підпису особи, уповноваженої на здійснення господарської операції, при цьому на накладній № 144 взагалі не зазначені посади і прізвища осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення, їх підписи; не містяться дані, що дають змогу ідентифікувати осіб, які брала участь у здійсненні господарської операції. 
Між тим господарський суд зазначає, що матеріали даної господарської справи не містять доказів направлення такої накладної на адресу відповідача.
Таким чином, надана відповідачем до суду видаткова накладна № 144 від 11.12.2025 р. не є належним та достатнім доказом підтвердження поставки обумовленого договором про закупівлю № 277 від 13.11.2025 р. товару. 
Разом з тим, як встановлено судом, в порушення умов договору від 13.11.2025 р. № 277 Товариством з обмеженою відповідальністю “ДронХаб” відповідно до видаткових накладних товар поставлено не 30.11.2025 р., а поставлено з порушення строку, визначеного договором, а саме:
- засіб радіоелектронної боротьби тактичного рівня “Засіб РЕБ “Шелтер” у кількості 5 шт. поставлено 06.12.2025 року (видаткова накладна № 137 від 03.12.2025 року);
- засіб радіоелектронної боротьби тактичного рівня “Засіб РЕБ “Шелтер” у кількості 5 шт. поставлено 11.12.2025 року (видаткова накладна № 143 від 08.12.2025 року).
Таким чином, судом з`ясовано, що Товариством з обмеженою відповідальністю “ДронХаб” поставлено Головному управлінню Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Полтавській області товар на загальну суму 6289980,00 грн. з порушенням строку, при цьому поставлено лише частину передбаченої договором та специфікацією кількість товару. 
Як вбачається з матеріалів справи, Головне управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Полтавській області зверталося до Товариства з обмеженою відповідальністю “ДронХаб” з листом-претензією за № 61-01-10104/61-05 від 05.12.2025 р. щодо не виконання умов договору про закупівлю від 13.11.2025 р. № 277, відповідно до якого управління зазначило, що граничний строк поставки (передачі) товару замовнику - до 30 листопада 2025 року, однак станом на 05.12.2025 року жодного пристрою радіоелектронної боротьби до Головного управління ДСНС України у Полтавській області поставлено не було. З огляду на викладене управління вимагало сплатити нараховану пеню за період з 01.12.2025 року по 05.12.2025 року у розмірі 31449,90 грн. 
Так, направлення вказаного листа-претензії № 61-01-10104/61-05 від 05.12.2025 р. відповідачу підтверджується описом вкладення у лист та накладною № 3601400390040.
У подальшому Головне управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Полтавській області звернулося до Товариства з обмеженою відповідальністю “ДронХаб” з листом № 61-01/10174/61-05 від 09.12.2025, в якому управління вказало банківські реквізити для сплати пені по листу-претензії щодо не виконання умов договору про закупівлю від 13.11.2025 р. № 277.
Крім того, Головне управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Полтавській області звернулось до ТОВ “ДронХаб” з листом-претензією за № 61-01-10329/61-05 від 15.12.2025 р. щодо не виконання умов договору про закупівлю від 13.11.2025 р. № 277, в якому зазначило, що станом на 15.12.2025 року до Головного управління ДСНС України у Полтавській області поставлено лише 10 пристроїв радіоелектронної боротьби, у зв`язку з чим вимагало постачальника за період з 06.12.2025 року по 15.12.2025 року сплатити замовнику 62899,80 грн пені. Вказаний лист був направлений засобами поштового зв`язку, про що свідчить наявні у матеріалах справи опис вкладення у цінний лист та накладна № 3601400394967.
При цьому 12.12.2025 р. Головне управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Полтавській області звернулося до ТОВ “ДронХаб” з листом № 61-01-10304/61-05, у якому у зв`язку з невиконанням договірних зобов`язань постачальником та частковою поставкою неякісних товарів, повідомило про розірвання (припинення) договору про закупівлю від 13 листопада 2025 року № 277 в односторонньому порядку з 16.12.2025 року, при цьому вказало, що товари, які частково поставлені замовнику станом на 12.12.2025 року, підлягають поверненню у зв`язку із розірванням договору. Так, направлення даного листа відповідачу підтверджується описом вкладення у цінний лист та накладною № 3601400391976.
Так, у відповідь на вказаний лист № 61-01-10304/61-05 від 12.12.2025 р. Товариство з обмеженою відповідальністю “ДронХаб” у листі № 0116/12 від 17.12.2025 року підтвердило факт припинення договору про закупівлю від 13 листопада 2025 року № 277, а також зазначило, що надсилання відповідного листа щодо одностороннього розірвання договору та відсутність у ньому вимог майнового чи іншого характеру свідчать про відсутність претензій з боку Головного управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Полтавській області, як замовника. При цьому ТОВ “ДронХаб” підтвердило відсутність претензій до Головного управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Полтавській області.
29.01.2026 року Головне управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Полтавській області звернулося до ТОВ “ДронХаб” з листом-претензією № 61-01-772/61-05, в якому вимагало сплатити штрафні санкції у сумі 94349,70 грн. з огляду на прострочення виконання зобов`язання протягом 15 днів. 
Відповідно до частини 1 статті 612 Цивільного кодексу боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.
Невиконання зобов`язання або виконання зобов`язання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання), що мало місце у даному випадку (непоставка відповідачем товару у встановлений строк) згідно ст. 610 Цивільного кодексу України є порушенням зобов`язання, зокрема, з боку відповідача.
В свою чергу у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки (п. 3 ч. 1 ст. 611 Цивільного кодексу України).
Як передбачено частиною 1 ст. 548 Цивільного кодексу України, виконання зобов`язання (основного зобов`язання) забезпечується, якщо це встановлено договором або законом. В силу ч. 1 ст. 546 Цивільного кодексу України виконання зобов`язання може забезпечуватися, зокрема, неустойкою (штраф, пеня).
Згідно з положеннями ст. 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.
Згідно з вимогами ст. 547 Цивільного кодексу України правочин щодо забезпечення виконання зобов`язання (в тому числі щодо неустойки) вчиняється у письмовій формі. Правочин щодо забезпечення виконання зобов`язання, вчинений із недодержанням письмової форми, є нікчемним. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства (ч. 2 ст. 551 Цивільного кодексу України).
Відповідно до п. 8.3 договору № 277 від 13.11.2025 року за порушення строків виконання зобов`язань постачальник сплачує на користь замовника пеню у розмірі 0,1% вартості товару, з якого допущено прострочення виконання, за кожен день прострочення а за прострочення понад 30 днів додатково стягується штраф у розмірі 7% від вартості непоставленого товару.
Так, з огляду на невиконання відповідачем зобов`язань за спірним договором щодо здійснення своєчасної поставки обумовленого договором товару позивачем відповідно до п. 8.3 договору нараховано відповідачу пеню у розмірі 0,1% вартості товару за кожен день прострочення у розмірі 94349,70 грн.
З огляду на вказане, а також невиконання відповідачем зобов`язань за спірним договором щодо здійснення своєчасної поставки обумовленого договором товару суд вважає, що позивачем правомірно нараховано пеню. Дослідивши та перевіривши здійснений позивачем розрахунок суми пені у розмірі 94349,70 грн., суд вважає його необґрунтованим, з огляду на те, що позивачем не враховано поставку товару за видатковою накладною № 143 від 08.12.2025 р. та не враховано необхідність подальшого зменшення вартості товару, з якого допущено прострочення виконання. та на яку нараховується пеня на суму вже поставленого товару. 
Враховуючи викладене вище, судом самостійно здійснено розрахунок пені з урахуванням заявленого позивачем у позовних вимогах періоду з урахуванням всіх поставок, здійснених відповідачем, та з урахуванням зменшення вартості товару, щодо якого допущено прострочення поставки, зменшеного на вартість вже поставленого товару, розмір якої становить:
- на суму товару, щодо якого допущено прострочення поставки у розмірі 6289980,00 грн. у період з 01.12.2025 по 05.12.2025 сума пені становить 31449,90 грн. (6289980 x 0.1 x 5 : 100);
- на суму товару, щодо якого допущено прострочення поставки у розмірі 4717485,00 грн. у період з 06.12.2025 по 10.12.2025 сума пені становить 23587,42 грн. (4717485 x 0.1 x 5 : 100);
- на суму товару, щодо якого допущено прострочення поставки у розмірі 3144990,00 грн. у період з 11.12.2025 по 15.12.2025 сума пені становить 15724,95 грн. (3144990 x 0.1 x 5 : 100);
Відтак, з відповідача підлягає стягненню пеня в розмірі 70762,27 грн. 
При цьому відповідач у поданому відзиві на позові, крім іншого, посилається на норми законодавства, які регулюють інститут зменшення нарахованої пені, а також в обґрунтування такого зменшення відповідач зазначає про відсутність у позивача належних та допустимих доказів понесення будь-яких збитків, при цьому відповідачем не було здійснено жодних дій, спрямованих на ухилення від виконання зобов`язань або завдання шкоди позивачу, що свідчить про те, що відповідач діяв відповідно до засад добросовісності, розумності та справедливості, закріплених у ст. 3 ЦК України. Разом з тим відповідач зауважує, що метою застосування неустойки в першу чергу є захист інтересів кредитора, однак не застосування до боржника заходів, які при цьому можуть призвести до настання негативних для нього наслідків як суб`єкта господарської діяльності. Інститут зменшення неустойки судом є ефективним механізмом забезпечення балансу інтересів сторін порушеного зобов`язання.
При цьому, посилаючись на правові позиції, викладені у постановах Верховного Суду від 06.11.2018 у справі № 913/89/18, від 04.12.2018 у справі № 916/65/18, від 03.07.2019 у справі № 917/791/18, від 22.10.2019 у справі № 904/5830/18, відповідач стверджує, що наявність у кредитора можливості стягувати з боржника надмірні грошові суми як неустойку спотворює її дійсне правове призначення, оскільки із засобу розумного стимулювання боржника виконувати основне зобов`язання неустойка перетворюється на несправедливо непомірний тягар для боржника та джерело отримання невиправданих додаткових прибутків кредитором. 
Крім того, відповідач додає, що вирішуючи питання про зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов`язання, господарський суд повинен об`єктивно оцінити майновий стан сторін, співвідношення розміру заявлених штрафних санкцій, зокрема, із розміром збитків кредитора, а також чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеню виконання зобов`язання, причини (причин) неналежного виконання або невиконання зобов`язання, незначності прострочення виконання, наслідків порушення зобов`язання, невідповідності розміру стягуваної неустойки (штрафу, пені) таким наслідкам, поведінки винної сторони (в тому числі вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобов`язання, негайне добровільне усунення нею порушення та його наслідків) тощо. 
Правовідносини із застосування неустойки (штрафних санкцій) за невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання, правила її застосування, умови зменшення її розміру врегульовані положеннями Цивільного кодексу України.
Неустойка має подвійну правову природу - є водночас способом забезпечення виконання зобов`язання та мірою відповідальності за порушення виконання зобов`язання, завданням якого є захист прав та інтересів кредитора у разі порушення зобов`язання боржником.
Завданням неустойки як способу забезпечення виконання зобов`язання та міри відповідальності є одночасно забезпечення дисципліни боржника стосовно виконання зобов`язання (спонукання до належного виконання зобов`язання) та захист майнових прав та інтересів кредитора у разі порушення зобов`язання шляхом компенсації можливих втрат, у тому числі, у вигляді недосягнення очікуваних результатів господарської діяльності внаслідок порушення зобов`язання.
Водночас застосування неустойки має здійснюватися із дотриманням принципу розумності та справедливості.
Частиною 3 статті 551 Цивільного кодексу України також унормовано, що розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.
Водночас закріплений законодавцем в статті 3 Цивільного кодексу України принцип можливості обмеження свободи договору (статті 6, 627 цього Кодексу) в силу загальних засад справедливості, добросовісності, розумності може бути застосований і як норма прямої дії, як безпосередній правовий засіб врегулювання прав та обов`язків у правовідносинах.
У постанові Верховного Суду від 13.07.2022 у справі № 925/577/21 викладено висновок про те, що частина 3 статті 551 Цивільного кодексу України, з урахуванням положень статті 3 Цивільного кодексу України щодо загальних засад цивільного законодавства дає право суду зменшити розмір неустойки за умови якщо її розмір значно перевищує розмір збитків.
Інститут зменшення неустойки судом є ефективним механізмом забезпечення балансу інтересів сторін порушеного зобов`язання.
Із мотивувальної частини рішення Конституційного Суду України від 11.07.2013 року № 7-рп/2013 вбачається, що неустойка має на меті стимулювати боржника до виконання основного грошового зобов`язання та не повинна перетворюватись на несправедливо непомірний тягар для боржника і бути джерелом отримання невиправданих додаткових прибутків для кредитора.
Метою застосування неустойки є в першу чергу захист інтересів кредитора, однак не застосування до боржника заходів, які при цьому можуть призвести до настання негативних для нього наслідків як суб`єкта господарської діяльності.
Відтак, застосування неустойки має здійснюватися із дотриманням принципу розумності та справедливості.
Правовий аналіз зазначених статей свідчить, що вони не є імперативними та застосовуються за визначених умов на розсуд суду. При вирішенні питання про можливість зменшення неустойки, суд бере до уваги майновий стан сторін і оцінює співвідношення розміру заявлених штрафних санкцій, зокрема, із розміром збитків, враховує інтереси обох сторін.
Таким чином, аналіз зазначених норм права дозволяє дійти висновку, що право суду зменшити заявлені до стягнення суми неустойки пов`язане з наявністю виняткових обставин, встановлення яких вимагає надання оцінки поданим учасниками справи доказам та обставинам справи. Так, вирішуючи питання про зменшення розміру пені та штрафу, які підлягають стягненню зі сторони, що порушила зобов`язання, суд повинен з`ясувати наявність значного перевищення розміру неустойки перед розміром збитків, а також об`єктивно оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеня виконання зобов`язань, причини неналежного виконання або невиконання зобов`язання, незначності прострочення у виконанні зобов`язання, невідповідності розміру пені, штрафу наслідкам порушення, негайного добровільного усунення винною стороною порушення та його наслідків. Майновий стан сторін та соціальна значущість підприємства мають значення для вирішення питання про зменшення пені, штрафу.
При цьому, ні у зазначеній нормі, ні в чинному законодавстві України не міститься переліку виняткових випадків (обставин, які мають істотне значення), за наявності яких господарським судом може бути зменшено неустойку, тому вирішення цього питання покладається безпосередньо на суд, який розглядає відповідне питання з урахуванням всіх конкретних обставин справи в їх сукупності (подібний висновок викладено у постанові Верховного Суду від 16.03.2021 у справі № 922/266/20).
Верховний Суд у постанові від 29.05.2023 у справі № 904/907/22 дійшов висновку, що норма частини 3 статті 551 Цивільного кодексу України передбачає дві умови для зменшення розміру неустойки, а саме: (1) якщо він значно перевищує розмір збитків, (2) наявність інших обставин, які мають істотне значення. Водночас, тлумачення частини 3 статті 551 Цивільного кодексу України свідчить, що в ній не передбачено вимог щодо обов`язкової наявності одночасно двох умов, а тому достатнім для зменшення неустойки може бути наявність лише однієї з них.
Зменшення неустойки (штрафу, пені) є протидією необґрунтованого збагачення однією з сторін за рахунок іншої; відповідає цивільно-правовим принципам рівності і балансу інтересів сторін; право на зменшення штрафу направлене на захист слабшої сторони договору, яка в силу зацікавленості в укладенні договору, монополістичного положення контрагенту на ринку, відсутності часу чи інших причин не має можливості оскаржити включення в договір завищених санкцій.
Конституцій суд України у рішенні від 11.07.2013 у справі № 7-рп/2013 зазначив, що вимога про нарахування та сплату неустойки за договором, яка є явно завищеною, не відповідає передбаченим у пункті 6 статті 3, частині 3 статті 509 та частинах 1, 2 статті 627 Цивільного кодексу України засадам справедливості, добросовісності, розумності як складовим елементам загального конституційного принципу верховенства права. Наявність у кредитора можливості стягувати із боржника надмірні грошові суми як неустойку спотворює її дійсне правове призначення, оскільки із засобу розумного стимулювання боржника виконувати основне грошове зобов`язання неустойка перетворюється на несправедливо непомірний тягар для боржника та джерело отримання невиправданих додаткових прибутків кредитором.
Таким чином, на підставі частини 3 статті 551 Цивільного кодексу України, а також виходячи з принципів добросовісності, розумності, справедливості та пропорційності, суд, в тому числі, і з власної ініціативи, має право зменшити розмір неустойки (штрафу, пені) до її розумного розміру (такий висновок викладено у постанові Верховного Суду від 13.07.2022 у справі № 925/577/21).
Також у постанові об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 19.01.2024 у справі № 911/2269/22 викладені, зокрема, такі висновки:
- розмір неустойки у зобов`язальних правовідносинах, право вимоги щодо якої набуде кредитор, обумовлений умовами для її застосування: характером неустойки (договірний або встановлений законом); підставами для її застосування (зазначення в договорі або в законі обставин, за яких її буде застосовано); складом неустойки (пеня, штраф), відповідно, розміром кожної із цих складових; умовами сплати неустойки внаслідок порушення зобов`язання, зокрема, у разі заподіяння збитків; 
- отже, у правовідносинах, хоча і подібних між собою (тотожних) або навіть за участі одних і тих самих сторін, за відмінності, зокрема, в умовах договору, хоча б одного із наведених чинників, якими обумовлюється застосування неустойки за порушення зобов`язання, різниця у розмірі неустойки в кожних конкретних правовідносинах закладається вже на етапі формулювання умов виконання зобов`язання та виникнення зобов`язання;
- у силу положень статті 3 ЦК України застосування неустойки має здійснюватися із дотриманням принципу розумності, добросовісності та справедливості. Якщо відповідальність боржника перед кредитором за неналежне виконання обов`язку щодо своєчасного розрахунку не обмежена жодними межами, а залежить виключно від встановлених договором процентів (штрафу, пені, річних відсотків), то за певних обставин обсяг відповідальності може бути нерозумним з огляду на його непропорційність наслідкам правопорушення. Він може бути несправедливим щодо боржника, а також щодо третіх осіб, оскільки майновий тягар відповідних виплат може унеможливити виконання боржником певних зобов`язань, зокрема з виплати заробітної плати своїм працівникам та іншим кредиторам, тобто цей тягар може бути невиправдано обтяжливим чи навіть непосильним. У таких випадках невизнання за судом права на зменшення розміру відповідальності може призводити до явно нерозумних і несправедливих наслідків. Тобто має бути дотриманий розумний баланс між інтересами боржника та кредитора;
- зменшення розміру заявленої до стягнення неустойки є правом суду, а за відсутності у законі вичерпного переліку обставин як підстав для зменшення судом розміру неустойки (частина третя статті 551 ЦК України) господарський суд, оцінивши надані сторонами докази та обставини справи у їх сукупності, на власний розсуд вирішує питання про наявність або відсутність у кожному конкретному випадку обставин, за яких можливе зменшення неустойки;
- у вирішенні судом питання про зменшення розміру заявленої до стягнення неустойки підлягають врахуванню та оцінці на предмет підтвердженості та обґрунтованості як ті підстави для зменшення неустойки, що прямо передбачені законом (частина третя статті 551 ЦК України), так і ті, які хоча прямо і не передбачені законом, однак були заявлені як підстави для зменшення розміру неустойки та мають індивідуальний для конкретних спірних правовідносин характер;
- категорії “значно” та “надмірно”, які використовуються в статті 551 ЦК України, є оціночними і мають конкретизуватися у кожному окремому випадку, з урахуванням того, що правила наведених статей направлені на запобігання збагаченню кредитора за рахунок боржника, а також недопущення заінтересованості кредитора у порушенні зобов`язання боржником;
- чинники, якими обґрунтовані конкретні умови про неустойку: обставини (їх сукупність), що є підставою для застосування неустойки за порушення зобов`язань, її розмір (пункт 7.14); і обставини (їх сукупність), що є підставою зменшення судом неустойки, у кожних конкретних правовідносинах (справах) мають індивідуальний характер (пункти 7.25-7.30);
- а тому і розмір неустойки, до якого суд її зменшує (на 90 %, 70 % чи 50 % тощо), у кожних конкретно взятих правовідносинах (справах) також має індивідуально-оціночний характер, оскільки цей розмір (частина або процент, на які зменшується неустойка), який обумовлюється встановленими та оціненими судом обставинами у конкретних правовідносинах, визначається судом у межах дискреційних повноважень, наданих суду відповідно до положень частини першої, другої статті 233 ГК України та частини третьої статті 551 ЦК України, тобто у межах судового розсуду;
- поряд з тим сукупність обставин у конкретних правовідносинах (формальні ознаки прострочення боржника, порушення зобов`язання з вини кредитора - стаття 616 ЦК України, тощо) можуть вказувати на несправедливість стягнення з боржника неустойки в будь-якому істотному розмірі. Визначення справедливого розміру неустойки належить до дискреційних повноважень суду.
Отже, зменшення розміру штрафних санкцій не є обов`язком суду, а його правом і виключно у виняткових випадках. Також чинним, законодавством не врегульований розмір (відсоткове співвідношення) можливого зменшення штрафних санкцій, відповідно, таке питання вирішується господарським судом згідно зі статтею 86 ГПК України, тобто за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
Зменшення (за клопотанням сторони) заявлених санкцій, які нараховуються за неналежне виконання стороною свої зобов`язань кореспондується із обов`язком сторони, до якої така санкція застосовується, довести згідно з статтею 74 ГПК України те, що вона не бажала вчинення таких порушень, що вони були зумовлені винятковими обставинами та не завдали значних збитків контрагенту на підставі належних і допустимих доказів.
Разом з тим, приймаючи рішення про зменшення неустойки, суд також повинен виходити із того, що одним з завдань передбачених ст. 230 ЦК України санкцій за порушення грошового зобов`язання є стимулювання належного виконання договірних зобов`язань.
Відтак, реалізуючи свої дискреційні повноваження, які передбачені ст. 551 Цивільного кодексу України та ст. 233 Господарського кодексу України щодо права зменшення розміру належних до сплати штрафних санкцій, суд, враховуючи загальні засади цивільного законодавства, передбачені ст. 3 Цивільного кодексу України (справедливість, добросовісність, розумність) має забезпечити баланс інтересів сторін, та з дотриманням правил ст. 86 Господарського процесуального кодексу України визначати конкретні обставини справи (як-то: ступінь вини боржника, його дії щодо намагання належним чином виконати зобов`язання, ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, дії/бездіяльність кредитора тощо), які мають юридичне значення, і з огляду на мотиви про компенсаційний, а не каральний характер заходів відповідальності з урахуванням встановлених обстави справи не допускати фактичного звільнення від їх сплати без належних правових підстав (п. 88 постанови Верховного Суду від 02.03.2023 року у справі № 905/1409/21).
За загальними правилами судового процесу кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи (ст. 74 Господарського процесуального кодексу України).
Господарський суд наголошує, що зменшення розміру заявленої до стягнення неустойки є правом суду, а за відсутності в законі переліку таких виняткових обставин, господарський суд, оцінивши надані сторонами докази та обставини справи у їх сукупності, на власний розсуд вирішує питання про наявність або відсутність у кожному конкретному випадку обставин, за яких можливе зменшення неустойки.
Неустойка має на меті стимулювати боржника до виконання основного грошового зобов`язання та не повинна перетворюватись на несправедливо непомірний тягар для споживача і бути джерелом отримання невиправданих додаткових прибутків для кредитора.
Таким чином, дослідивши зазначені відповідачем обґрунтування про зменшення розміру пені, перевіривши всі доводи, які містяться у ньому, врахувавши розмір несвоєчасного виконання відповідачем зобов`язання та розмір пені; обставини, на які посилався відповідач як на підставу зменшення пені та які останній згідно зі ст. 74 ГПК України не довів, що вони є винятковими, суд не вбачає підстав для задоволення вказаного клопотання. Адже відповідачем не надано суду жодних належних, допустимих та вірогідних доказів у розумінні ст.ст. 76, 77, 78, 79, 91 ГПК України на підтвердження наявності скрутного майнового становища, поважності причин неналежного виконання зобов`язань та причинних наслідків, винятковості даного випадку та невідповідності розміру пені наслідкам порушення.
Відповідно до ст. 15 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права в разі його порушення, невизнання або оспорювання. 
Згідно з положеннями ст. 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: визнання права; визнання правочину недійсним; припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення; примусове виконання обов`язку в натурі; зміна правовідношення; припинення правовідношення; відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; відшкодування моральної (немайнової) шкоди; визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. 
Відповідно до ст. 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.
Згідно зі ст. 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Оцінюючи надані сторонами докази в сукупності, суд вважає, що позовні вимоги Головного управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Полтавській області є частково обґрунтованими та відповідають вимогам чинного законодавства та фактичним обставинам справи, у зв`язку з чим підлягають частковому задоволенню.
У зв`язку з тим, що спір виник внаслідок неправомірних дій відповідача та рішення відбулося частково на користь позивача, згідно зі ст. 129 Господарського процесуального кодексу України судові витрати по сплаті судового збору за подання позовної заяви, понесені позивачем при подачі позову, покладаються на відповідача пропорційно розміру задоволених позовних вимог, що дорівнює 2496,00 грн. (70762,27 грн. задоволено х 3328,00 грн. / 94349,70 грн. заявлено).

Керуючись ст.ст. 129, 232, 236-238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, суд –
В И Р І Ш И В :
1. Позов Головного управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Полтавській області до Товариства з обмеженою відповідальністю “ДронХаб” про стягнення штрафних санкцій у розмірі 94349,70 грн. задовольнити частково. 
2. СТЯГНУТИ з Товариства з обмеженою відповідальністю “ДронХаб” (65020, м. Одеса, вул. Південна, буд. 1, кв. 19; код ЄДРПОУ 45349240) на користь Головного управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Полтавській області (36007, м. Полтава, вул. Решетилівська, буд. 26/1; код ЄДРПОУ 38610079) штрафні санкції у розмірі 70762/сімдесят тисяч сімсот шістдесят дві/грн. 27 коп. ; витрати по сплаті судового збору у сумі 2496/дві тисячі чотириста дев`яносто шість/грн. 00 коп.
3. У задоволенні решти частини вимог Головного управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Полтавській області до Товариства з обмеженою відповідальністю “ДронХаб” відмовити.

Рішення господарського суду може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги протягом 20-денного строку з моменту складання повного судового рішення.
Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не буде подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повне рішення складено та підписано 02 червня 2026 р.

Суддя В.С. Петров