ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

головуючий суддя у першій інстанції: Шумей М.В.

04 травня 2026 року	Львів	Справа № 300/601/25 пров. № А/857/6836/26	
Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Бруновської Н.В.
суддів: Хобор Р.Б., Шавеля Р.М.
розглянувши у письмовому провадженні в м.Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 02 січня 2026 року у справі № 300/601/25 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії,-
ВСТАНОВИВ:
29.01.2025р. ОСОБА_1 звернулася з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області у якому просила суд:
- визнати протиправними дії та рішення №092850021168 від 27.02.2024р. Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області про відмову у призначенні з 02.08.2023р. пенсії за віком на пільгових умовах;
- зобов`язати з 02.08.2023р. призначити та здійснити нарахування й виплату пенсії за віком па пільгових умовах.
Рішенням Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 02.01.2026р. позов задоволено частково.
Суд визнав протиправними дії та рішення №092850021168 від 27.02.2024р. Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області про відмову ОСОБА_1 у призначенні з 02.08.2023р. в пенсії за віком на пільгових умовах.
В задоволенні інших позовних вимог суд відмовив.
Не погоджуючись із даним рішенням в частині відмовлених позовних вимог, апелянт ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій зазначає, що судом порушено норми матеріального та процесуального права.
Апелянт просить суд, Рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 02.01.2026р. скасувати та прийняти нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити повністю.
Відповідно до п.3 ч.1 ст.311 КАС України, суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі: подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).
Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи скарги, законність і обґрунтованість рішення суду, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення виходячи з наступних підстав.
Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 02 серпня 2023р. звернулась до Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області із заявою про призначення пенсії за віком на пільгових умовах.
При зверненні до Головного управління Пенсійного фонду України в Івано- Франківській області із заявою про призначення пенсії на пільгових умовах, позивач надала документи, зокрема трудову книжку, заяву на підтвердження стажу, архівну довідку від 05.12.2022р. № 544/04-01/Г-34, наказ Долинської бавовнопрядильної фабрики №98, висновок Державної експертизи умов праці 11.09.2021р. № 505, архівну довідку від 05.12.2022р. № 545/04-01/Г-34 про розмір заробітної плати за 1988р.-1994р., копію наказу Бавовнопрядильної фабрики м. Сейді від 30.03.1993р. №51 щодо прийняття з 30.03.1993р. позивача прядильницею 6 р. в прядильний цех, копію наказу про звільнення №87 від 13.10.2008р. (як зазначено в трудовій книжці) з Бавовнопрядильної фабрики м. Сейді. копію особової картки табельний номер 191, довідку з Бавовнопрядильної фабрики м. Сейді про розмір нарахованої заробітної плати за період роботи прядильницею 1993р.-2008р. № 954 від 13.10.2021р.
Пенсійний орган прийняв заяву на призначення позивачу пільгової пенсії, без будь-яких зауважень та письмових повідомлень про необхідність додатково до трьох місяців надати документи. 
В абз.4 п. 1.8 розділу 1 «Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005р. №22-1 (надалі - Порядок №22-1) установлено, що у разі якщо до заяви про призначення пенсії додані не всі необхідні документи, орган, що призначає пенсію, письмово повідомляє заявника про те. які документи необхідно подати додатково, про що в заяві про призначення пенсії робиться відповідний запис. 
Отже, на момент подачі заяви до органу Пенсійного фонду позивач вважала, що всі необхідні документи для призначення пенсії подано.
З 01.04.2021р. органи Пенсійного фонду України застосовують принцип екстериторіальності при опрацюванні заяв про призначення та перерахунки пенсій, що передбачено постановою правління Пенсійного фонду України від 16.12.2020р. №25-1 "Про затвердження Змін до деяких постанов правління Пенсійного фонду України" зареєстрованої в Мін`юсті 16.03.2021р. №339/35961. Заява про призначення пенсії розглянута за принципом екстериторіальності відділом призначення пенсій управління пенсійного забезпечення, надання страхових виплат, соціальних послуг, житлових субсидій та пільг Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, за результатом якої передчасно прийняв Рішення про відмову в призначенні пенсії від 10.08.2023р. № 092850021168 .
При цьому, на час прийняття рішення територіальний орган ПФУ в Дніпропетровській області володів інформацією, що на розгляді комісії з питання підтвердження пільгового стажу роботи при Головному управлінні Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області знаходиться заява позивача про підтвердження пільгового стажу роботи на Долинській бавовнопрядильній фабриці з 21.07.1988р. - 19.04.1994р. на посаді прядильниці 5-го розряду у крутильно-мотальному цеху, при тім опирається як на одну з обставин щодо відмови в призначенні пільгової пенсії. Зокрема, вказує про неврахування даного періоду у рішенні від 10.08.2023р..
Після прийняття територіальним органом ПФУ в Дніпропетровській області рішення про відмову в призначенні пенсії відповідач, надіслав позивачу рішення від 19 лютого 2024 року «Про результати розгляду заяви» про підтвердження періодів роботи, що дає право на призначення пенсії на пільгових умовах. Даним рішенням комісією при головному управлінні Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області позивачу відмовлено у підтвердженні стажу роботи на пільгових умовах як робітниці текстильного виробництва у відповідності до постанови Кабінету Міністрів України від 12.10.1992р. № 583.
Рішення про відмову в призначенні пенсії від 10.08.2023р. № 092850021168 оскаржено позивачем до Івано-Франківського окружного адміністративного суду. 
Відповідачем 09.09.2024р. подано відзив у справі № 300/6065/24. З поданого відзиву видно, що протиправно на заміну іншого рішення прийнято ще одне рішення, а саме рішення ГУ ПФУ в Івано-Франківській області від 27.02.2024р. № 092850021168 про відмову у призначенні пенсії позивачу. 
ОСОБА_1 зазначає, що дане рішення у встановленому законом порядку не доводилось до її відома. 
Крім того, відповідач доказів надсилання рішення від 27.02.2024р. №092850021168 не надавались, у зв`язку з чим позивача звернувся із запитом про надання інформації з підтверджуючими документами стосовно надіслання такого рішення для ознайомлення. У відповіді від 21.10.2024р. на вказаний запит, відповідач доказів надіслання такого рішення не надав.
Водночас, надано рішення про відмову у призначені пенсії за віком па пільгових умовах від 27.02.2024р. № 092850021168.
Беручи до уваги, що про рішення від 27.02.2024р. позивачу стало відомо із відзиву на позов від 09.09.2024р. у справі № 300/6065/24, тому саме дане рішення є окремою підставою для подання позову про його оскарження, про це зокрема зазначено і в ухвалі Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 11 листопада 2024 року у справі № 300/6065/24.
В подальшому відповідно до рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 16.01.2025р. у справі № 300/6065/24, визнано протиправним та скасовано рішення Комісії при Головному управлінні Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області № 1 від 19.02.2024р. про відмову в підтвердженні ОСОБА_1 стажу роботи.
Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області зарахувати позивачу до пільгового стажу період роботи з 21.07.1988р. - 19.04.1994р. в Долинській бавовнопрядильній фабриці.
В оскаржуваному рішенні про відмову в призначенні пенсії від 27 лютого 2024 року відповідач зазначив, що згідно з наданими документами страховий стаж позивача становить 2 роки 10 місяців 16 днів, а стаж на роботах робітницею текстильного виробництва, зайнятою на верстатах і машинах, за списком виробництв і професій, затвердженим у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України не визначено.
За результатами розгляду документів, доданих до заяви, до страхового стажу ОСОБА_1 не враховано періоди згідно трудової книжки від 23.07.1988р. серії НОМЕР_1 та довідок від 05.12.2022р. № 544/04-01/Т-34 і № 545/04-01/Г -34, оскільки прізвище позивача в даних документах не відповідає паспортним даним ( ОСОБА_2 ).
Згідно рішення Комісії при Головному управлінні Пенсійного фонду України в Івано- Франківській області від 19.02.2024р. №1 позивачу відмовлено у підтвердженні стажу роботи на пільгових умовах як робітниці текстильного виробництва у відповідності до постанови Кабінету Міністрів України від 12.10.1992р. №583, оскільки в первинних документах позивач значиться за прізвищем ОСОБА_3 , що не відповідає паспортним даним.
Не враховано до страхового стажу також періоди роботи в Туркменістані з 30.03.1993р. - 13.10.2008р., оскільки відповідно до листа Міністерства закордонних справ України від 29.12.2022 № 72/14-612-108210 з 19.06.2023р. припинено для України дію Угоди про гарантії прав громадян держав учасниць Співдружності Незалежних Державу галузі пенсійного забезпечення, вчиненої 13.03.1992р. в м. Москві.
ч.2 ст.19 Конституції України встановлено, що органи державної влади, їх посадові особи повинні діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Право громадян України на соціальний захист проголошено ст.46 Конституції України, конкретизовано п.6 ч.1 ст.92 Конституції України і з 01.01.2004р. деталізовано нормами, насамперед, Закону України від 09.07.2003р. №1058-ІV "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", який прийнятий на зміну положенням Закону України від 05.11.1991р. №1788-ХІІ "Про пенсійне забезпечення".
ст.2 Закону України «Про пенсійне забезпечення», передбачено, що за цим Законом призначаються трудові пенсії: за віком; по інвалідності; в разі втрати годувальника; за вислугу років.
В п.2 ч.2 ст.114 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", видно, що на пільгових умовах пенсія за віком призначається працівникам, зайнятим повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затвердженим Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, - після досягнення 55 років і за наявності страхового стажу не менше 30 років у чоловіків, з них не менше 12 років 6 місяців на зазначених роботах, і не менше 25 років у жінок, з них не менше 10 років на зазначених роботах.
Періоди, з яких складається страховий стаж, визначені в ст.24 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", відповідно до якої страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок (ч.1 ст.24).
Згідно ч.2 ст.24 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом, а також даних, включених на підставі цих документів до реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування.
Періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом (ч.4 ст.24 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" №1058-IV).
У законодавстві, що діяло раніше (до 01.01.2004р.), зокрема, у ст.56 Закону № 1788-XII передбачено, що до стажу роботи зараховується робота, виконувана на підставі трудового договору на підприємствах, в установах, організаціях і кооперативах, незалежно від використовуваних форм власності та господарювання, а також на підставі членства в колгоспах та інших кооперативах, незалежно від характеру й тривалості роботи і тривалості перерв.
В ст.62 Закону України «Про пенсійне забезпечення», видно, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка.
Постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993р. №637 затверджено Порядок підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній (надалі Порядок №637).
п.п.1, 2 Порядку №637 визначено основним документом, що підтверджує стаж роботи за період до впровадження персоніфікованого обліку у системі загальнообов`язкового державного соціального страхування (далі - персоніфікований облік), є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній стаж роботи встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами. У разі коли документи про стаж роботи не збереглися, підтвердження стажу роботи здійснюється органами Пенсійного фонду України на підставі показань свідків.
Згідно п.3 Порядку №637 за відсутності трудової книжки, а також у випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження стажу роботи приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, а також виписки або довідки, складені на основі даних, наявних в інформаційних (автоматизованих) та/або інформаційно-комунікаційних системах підприємств, установ, організацій, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.
В п.20 Порядку №637 видно, що у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, установлені для окремих категорій працівників, для підтвердження спеціального стажу роботи приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників (додаток № 5).
У довідці повинно бути вказано періоди роботи, що зараховуються до спеціального стажу; професія або посада; характер виконуваної роботи; розділ, підрозділ, пункт, найменування списків або їх номери, до яких включається цей період роботи; первинні документи за час виконання роботи, на підставі яких видана зазначена довідка, в тому числі виписки або довідки, складені на основі даних, наявних в інформаційних (автоматизованих) та/або інформаційно-комунікаційних системах підприємств, установ, організацій.
Таким чином, законодавець передбачає єдину підставу для того, щоб вимагати від особи додаткові документи - у випадку, якщо в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, в інших випадках - орган ПФУ зобов`язаний зарахувати стаж на підставі записів трудової книжки.
Відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 27 квітня 1993 року №301 «Про трудові книжки працівників» Міністерством праці України, Міністерством юстиції України і Міністерством соціального захисту населення України затверджено Інструкцію про порядок ведення трудових книжок №58 від 29 липня 1993 року.
Згідно цією Інструкцією, усі записи в трудовій книжці про прийняття на роботу, переведення на іншу постійну роботу або звільнення, а також про нагороди та заохочення вносяться власником або уповноваженим ним органом після видання наказу (розпорядження), але не пізніше тижневого строку, а в разі звільнення - у день звільнення і повинні точно відповідати тексту наказу (розпорядження) (абз.1 п.2.4.); записи виконуються арабськими цифрами (абз.2.п.2.4.); записи виконуються акуратно, ручкою кульковою або з пером, чорнилом чорного, синього або фіолетового кольорів, і завіряються печаткою запис про звільнення, а також відомості про нагородження та заохочення (абз.3.п.2.4.); виправлені відомості про роботу, про переведення на іншу роботу, про нагородження та заохочення та інші мають повністю відповідати оригіналу наказу або розпорядження (п.2.9.).
Як слідує із записів трудової книжки позивача, усі вони виконані належним чином, чітким правописом, у чіткій послідовності та відповідності дати, номеру запису з посиланням на відповідний наказ, на підставі якого внесено відповідний запис, і засвідчені підписом уповноваженої особи та печаткою роботодавця, а тому є такими, що внесені у відповідності до норм чинного законодавства.
Стосовно зарахування стажу зазначеного в трудовій книжці позивача серії НОМЕР_1 , у зв`язку з тим, що оскільки в первинних документах позивач значиться за прізвищем ОСОБА_3 , що не відповідає паспортним даним, колегія суддів вказує на таке.
Проаналізувавши записи трудової книжки позивача зазначає, що достовірність вищенаведених записів сумніву не викликає, крім цього, відповідачем не вказано жодних інших підстав, за яких зазначені оформлення записів робить їх недійсними або сумнівними.
Щодо покликань пенсійного органу на факт розбіжності прізвища позивача у трудовій книжці та паспорті, суд вважає, що дана позиція відповідача є хибною з наступних підстав.
У випадку виникнення сумніву у достовірності даних трудової книжки чи виявленні певних недоліків при її заповненні - працівник сервісного центру пенсійного органу повинен повідомити позивача про необхідність надання довідки з місця роботи та внести відповідну відмітку у графу «Перелік документів, яких недостатньо для призначення пенсії», яка передбачена Додатком 3 до Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (п.4.1 розділу IV), для можливості її подання до спливу 3-місячного строку з дати звернення із заявою.
При цьому, трудовим законодавством України не передбачено обов`язку працівника чи учня здійснювати контроль за веденням обліку його документів про стаж роботи чи навчання. На особу не може перекладатись тягар доведення правдивості чи достовірності даних, що зазначені у його трудовій книжці чи інших документах про стаж роботи. Відсутність посилання чи неточних записів у первинних документах по обліку трудового стажу та нарахуванню заробітної плати на конкретну посаду, яку займав позивач у той чи інший період його роботи у підприємстві за наявності належним чином оформленої трудової книжки, не може бути підставою для виключення вказаних періодів роботи з трудового стажу позивача, що дає йому право на призначення пенсії, оскільки працівник не може відповідати за правильність та повноту оформлення бухгалтерських документів на підприємстві, та у свою чергу неналежний порядок ведення та заповнення трудової книжки та іншої документації з вини адміністрації підприємства не може бути підставою для позбавлення позивача його конституційного права на соціальний захист щодо вирішення питань надання пенсії за віком.
В той же час, Верховний Суд у постанові від 24 травня 2018 року у справі №490/12392/16-а звернув увагу на те, що певні недоліки щодо заповнення трудової книжки не можуть бути підставою для неврахування відповідного періоду роботи для обрахунку стажу при призначенні пенсії.
У постанові від 06.03.2018р. у справі № 754/14898/15-а Верховний Суд дійшов висновку, що підставою для призначення пенсії на пільгових умовах є відповідний стаж роботи, а не дотримання усіх формальних вимог при заповненні трудової книжки. ПФУ не врахувало, що не усі недоліки записів у трудовій книжці можуть бути підставою для неврахування відповідного стажу, оскільки визначальним є підтвердження факту зайнятості особи на відповідних роботах, а не правильність записів у трудовій книжці.
Також, у постанові Верховного Суду від 06.02.2018р. у справі №677/277/17 вказано, що відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 27 квітня 1993 року № 301 «Про трудові книжки працівників» відповідальність за організацію ведення обліку, зберігання і видачу трудових книжок покладається на керівника підприємства, установи, організації, тому власне недотримання правил ведення трудової книжки може мати негативні наслідки саме для особи, яка допустила такі порушення, а не для особи, яка звернулася за пенсією, а отже, й не може впливати на її особисті права.
Відповідно до ч.5 ст.242 Кодексу адміністративного судочинства України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Аналізуючи зазначене, суд дійшов висновку, що у пенсійного органу відсутні підстави для не зарахування до страхового стажу позивача періоди роботи згідно трудової книжки НОМЕР_1 .
Одночасно, колегія суддів вказує, що при зверненні позивача до органів Пенсійного фонду України нею подано трудову книжку НОМЕР_1 , у якій містяться записи про періоди роботи позивача з 30.03.1993р. - 13.10.2008р..
При цьому, достовірність вищенаведених записів сумніву не викликають, окрім цього, відповідачем не вказано жодних інших підстав, за яких зазначені оформлення записів робить їх недійсними або сумнівними.
ст.1 Угоди про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення, яка підписана та набрала чинності 13 березня 1992 року, пенсійне забезпечення громадян держав-учасниць даної угоди та членів їх сімей проводиться по законодавству держави, на території якого вони проживають. Вказана Угода підписана Україною та російською федерацією та відповідно, була обов`язкова для застосування в спірний період державними органами вказаних держав.
Оскільки на момент здійснення трудової діяльності позивача на території Туркменістану чинними були міжнародні угоди з даною державою, на розсуду суду, при вирішенні даного спору слід застосовувати положення Угоди про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення та Угоди між Урядом України і Урядом Російської Федерації "Про трудову діяльність і соціальний захист громадян України і Росії, які працюють за межами кордонів своїх країн".
ст.6 Угоди про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення встановлено, що призначення пенсій громадянам держав - учасниць Угоди проводиться за місцем проживання.
Для встановлення права на пенсію, в тому числі пенсію на пільгових умовах і за вислугу років, громадянам держав - учасниць Угоди враховується трудовий стаж, набутий на території будь-якої з цих держав, а також на території колишнього СРСР за час до набуття чинності цією Угодою.
Згідно абз.2, 3 ст.6 Угоди між Урядом України і Урядом Російської Федерації "Про трудову діяльність і соціальний захист громадян України і Росії, які працюють за межами кордонів своїх країн" від 14 січня 1993 року, трудовий стаж, включаючи стаж, який обчислюється у пільговому порядку, і стаж роботи за спеціальністю, набутий у зв`язку з трудовою діяльністю на територіях обох Сторін, взаємно визначається Сторонами. Обчислення стажу здійснюється згідно з законодавством Сторони, на території якої відбувалась трудова діяльність.
Отже, наведені положення вказаних міжнародних договорів передбачають, що стаж, набутий на території будь-якої з держав-учасниць Угоди, та заробіток (дохід) за періоди роботи, які зараховуються до трудового стажу, враховуються при встановленні права на пенсію і її обчисленні. При цьому, обчислення стажу здійснюється згідно з законодавством Сторони, на території якої відбувалась трудова діяльність, а пенсійне забезпечення громадян держав-учасниць проводиться по законодавству держави, на території якого вони проживають.
Право громадян на отримання пенсійних виплат та соціальних послуг регламентовано положеннями Закону № 1058-ІV.
п. 1 ч.1 ст. 8 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", прийнятого 09.07.2003 за № 1058-IV (далі - Закону № 1058), право на отримання пенсій та соціальних послуг із солідарної системи мають громадяни України, які застраховані згідно із цим Законом та досягли встановленого цим Законом пенсійного віку чи визнані особами з інвалідністю в установленому законодавством порядку і мають необхідний для призначення відповідного виду пенсії страховий стаж, а в разі смерті цих осіб - члени їхніх сімей, зазначені у статті 36 цього Закону, та інші особи, передбачені цим Законом.
ч.ч.1,2,4 ст.24 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.
Страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом.
Періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.
Відповідно до п. а) ч.1 ст.3 Закону України «Про пенсійне забезпечення» № 1788, право на трудову пенсію мають особи, зайняті суспільно корисною працею, при додержанні інших умов, передбачених цим Законом особи, які працюють на підприємствах, в установах, організаціях, кооперативах (у тому числі за угодами цивільно-правового характеру), незалежно від використовуваних форм власності та господарювання, або є членами колгоспів та інших кооперативів, - за умови сплати підприємствами та організаціями страхових внесків до Пенсійного фонду України.
ч.1 ст.56 Закону України «Про пенсійне забезпечення № 1788-XII встановлено, що до стажу роботи зараховується робота, виконувана на підставі трудового договору на підприємствах, в установах, організаціях і кооперативах, незалежно від використовуваних форм власності та господарювання, а також на підставі членства в колгоспах та інших кооперативах, незалежно від характеру й тривалості роботи і тривалості перерв.
Положеннями п. а) ч.3 ст.56 Закону № 1788-XII передбачено, що до стажу роботи зараховується також будь-яка інша робота, на якій працівник підлягав державному соціальному страхуванню, або за умови сплати страхових внесків, період одержання допомоги по безробіттю, а також робота в`язнів за умови сплати страхових внесків.
Відповідно до п.3 Порядку підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, основним документом, що підтверджує стаж є трудова книжка. Лише при наявності неправильності чи неточності записів у трудовій книжці, для підтвердження стажу приймаються до уваги інші документи, які визначені вищевказаним Порядком № 637, зокрема: дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування; довідки; виписки із наказів; особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати; посвідчення; характеристики; письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про період роботи.
Така правова позиція викладена Верховним Судом у постановах від 08.05.2018р. у справі № 559/484/17, від 07.11.2019р. у справі № 686/19477/16.
Таким чином, саме орган пенсійного фонду України, а не особа, наділений правом, в разі наявності певних розбіжностей у документах, для підтвердження стажу роботи, звертатись із відповідними листами, запитами до підприємств, установ, організацій, в тому числі пенсійних органів іноземних держав, та не перекладати на особу обов`язок збирання доказів щодо сплати страхових внесків в іноземній державі.
Прийняття на підтвердження стажу роботи, зокрема довідок, застосовується тільки в тому випадку, коли відсутня трудова книжка, або відповідні записи чи містяться неправильні чи неточні записи в трудовій книжці про роботу особи на підприємстві.
Проте відповідачем в рішенні не зазначено жодних причин, чому позивачу не зарахували до стажу періоди роботи з 30.03.1993р. - 13.10.2008р.. Також суд відхиляє обставини про те, що даний стаж не підлягає зарахуванню оскільки в Україні припинено дію Угоди про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення від 13.03.1992р.
Однак, суд зазначає, що для України зазначений міжнародний договір припинив свою дію 24.06.2023р., оскільки вказані обставини не впливають на правомірність прийняття оспореного рішення пенсійного органу, що прийнято 27.02.2024р., та не стосується періодів трудової діяльності позивача, що мали місце в період дії вказаної Угоди.
Як наслідок, вірним є висновок суду першої інстанції, що рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області №092850021168 від 27.02.2024р. про відмову ОСОБА_1 в призначенні пенсії є протиправним. 
При вирішенні даного спору суд також бере до уваги, що відповідно до п.6 ч.2 ст.114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» на пільгових умовах пенсія за віком призначається:
50 років — по 31 березня 1965 року включно;
50 років 6 місяців — з 1 квітня 1965 року по 30 вересня 1965 року;
51 рік — з 1 жовтня 1965 року по 31 березня 1966 року;
51 рік 6 місяців — з 1 квітня 1966 року по 30 вересня 1966 року;
52 роки — з 1 жовтня 1966 року по 31 березня 1967 року;
52 роки 6 місяців — з 1 квітня 1967 року по 30 вересня 1967 року;
53 роки — з 1 жовтня 1967 року по 31 березня 1968 року;
53 роки 6 місяців — з 1 квітня 1968 року по 30 вересня 1968 року;
54 роки — з 1 жовтня 1968 року по 31 березня 1969 року;
54 роки 6 місяців — з 1 квітня 1969 року по 30 вересня 1969 року;
55 років — з 1 жовтня 1969 року по 31 грудня 1970 року.
Як встановлено судом з матеріалів адміністративної справи, позивач ІНФОРМАЦІЯ_1 звернулась із заявою про призначення пенсії 02.08.2023р. Тому, станом на день подання заяви про призначення пенсії на пільгових умовах її вік становив 53 роки 11 місяці.
Враховуючи вищенаведене, суд зазначає, що відповідно до п. 6 ч.2 ст.114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» необхідною умовою для призначення пенсії по віку на пільгових умовах є досягнення віку 54 роки та 6 місяців.
За таких обставин, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов вірного висновку про наявність підстав для часткового задоволення позову, оскільки суб`єкт владних повноважень в особі Головного управління Пенсійного фонду України в Івано - Франківській області діяв не у спосіб визначений законами та Конституції України.
Інші доводи апеляційної скарги фактично зводяться до переоцінки доказів та незгодою апелянта з висновками суду першої інстанцій по їх оцінці, тому не можуть бути прийняті апеляційною інстанцією.
Колегія суддів також враховує позицію ЄСПЛ (в аспекті оцінки аргументів апелянта), сформовану у справі Серявін та інші проти України (№ 4909/04): згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча п.1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі Руїс Торіха проти Іспанії (RuizTorijav. Spain) № 303-A, п.29).
Також згідно п.41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.
В ст.242 КАС України визначено, що рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи. Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.
ст.316 КАС України передбачено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Із врахуванням викладеного, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції є законним, доводи апеляційної скарги зроблених судом першої інстанції висновків не спростовують і при ухваленні оскарженого судового рішення порушень норм матеріального та процесуального права ним допущено не було тому, відсутні підстави для скасування чи зміни рішення суду першої інстанції.
Керуючись ст.ст. 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд,-
П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 – залишити без задоволення, а рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 02 січня 2026 року у справі № 300/601/25 - без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку, виключно у випадках передбачених ч.4 ст.328 КАС України, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя	 	Н. В. Бруновська 	
судді	 	Р. Б. Хобор 	
 	 	Р. М. Шавель