Справа № 752/31507/25 
Провадження №: 2/752/4723/26 
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 червня 2026 року Голосіївський районний суд міста Києва у складі головуючого судді Митрофанової А.О., розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи в приміщенні Голосіївського районного суду міста Києва цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів та додаткових витрат на дитину,

В С Т А Н О В И В :

До Голосіївського районного суду міста Києва надійшла позовна ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , в якій позивач просить стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання малолітньої дитини ОСОБА_3 у розмірі 25 000, 00 гривень щомісячно з подальшою індексацією відповідно до закону, починаючи з дня пред`явлення позову і до досягнення дитиною повноліття, тобто, до ІНФОРМАЦІЯ_1 та стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 додаткові витрати на утримання дитини ОСОБА_3 у розмірі 311 000, 00 грн.
В обгрунтування позову зазначає, що 12 листопада 2024 року між нею та відповідачем було зареєстровано шлюб. Від шлюбу в них народилась дитина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується свідоцтвом про народження, серія НОМЕР_1 від 11 грудня 2024 року.
Позивач вказує, що дитина постійно проживає з нею, та знаходиться на її утриманні, відповідач періодично перераховує на картку позивача грошові кошти на утримання дитини, однак цього недостатньо для забезпечення їй рівня життя, необхідного для її фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку. Таке періодичне перерахування коштів не звільняє відповідача від обов`язку по утриманню дитини на рівні із позивачем. Добровільної згоди між батьками щодо порядку реалізації такого обов`язку не досягнуто.
Позивач зазначає, що загальний розмір витрат на дитину щомісяця становить 50 276, 00 грн. Відповідач офіційно непрацевлаштований, проте, він має роботу і його матеріальне становище дозволяє сплачувати аліменти на дитину у розмірі 25 000, 00 грн., що підтверджується перепискою між позивачем та відповідачем, в якій останній підтверджує факт, що у нього є робота та дохід у розмірі 1000 доларів в місяць. Таким чином, з урахуванням рівного обов`язку обох батьків на утримання та виховання дитини позивач ввжає, що розмір аліментів на дитину в сумі 25 000, 00 грн. буде відповідати інтересам та потребам дитини.
Окрім звичайних витрат на дитину, про які зазначено вище, позивач має додаткові витрати на дитину у розмірі 622 000, 00 грн. 
Позивач вказує, що вона працевлаштувалась на роботу, оскільки, їй необхідно забезпечити нормальний рівень життя своїй дитині для її фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку, у зв`язку з чим вона була вимушена звернутись до ФОП ОСОБА_4 за підбором працівника для належного догляду за її дитиною, поки вона буде працювати.
Внаслідок чого, позивач має наступі додаткові витрати на дитину, крім звичайних витрат, а саме: 
- витрати на підбір персоналу у розмірі 47 000, 00 грн., що підтверджується договором про надання послуг з підбору персоналу від сервісу SMART NANNY від 15.10.2025 та платіжною інструкцією від 20.10.2025;
- витрати на догляд за дитиною незалежним доглядачем, у розмірі 495 000, 00 грн. (11 год (робочі час) * 250 грн. (погодинна ставка) = 2 750,00 грн. (оплата за день); 2 750, 00 грн. * 180 (строк договору) = 495 000, 00 грн.), що підтверджується договором надання послуг незалежного доглядача за дітьми від SMART NANNY SERVICE, укладеного від 15.10.2025 на строк 180 календарних днів із моменту підписання та із погодинною ставкою 250 грн., та робочим графіком з 09.00 - 20.00.
Окрім того, позивач вважає, що додатковими втратами також є: витрати на медичні послуги, які надаються клінікою ТОВ «ІСІДА-IVF» дитині ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 - у розмірі 80 000, 00 грн. Ці додаткові витрати підтверджується договором про надання медичних послуг пакет «Педіатричний депозит» від 14.12.2024, укладений між Позивачем та ТОВ «ІСІДА-IVF», а також чеками №48751 від 20.12.2024 та 81270 від 08.10.2025, згідно із якими Позивачем було сплачено 80 000, 00 грн.
Таким чином, загальний розмір додаткових витрати на дитину становить 622 000, 00 грн, тому враховуючи принцип рівності прав та обов`язків батьків, позивач вважає що з відповідача на користь позивача підлягають стягненню додаткові витрати на дитинну у розмірі 311 000, 00 грн.
Ухвалою Голосіївського районного суду міста Києва від 06 лютого 2026 року відкрито провадження у справі та постановлено проводити розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи.
Вказана ухвала суду направлялась відповідачу за зареєстрованим місцем проживання рекомендованим листом з повідомлення, проте повернувся на адресу суду з відміткою відділення поштового зв`язку «адресат відсутній за вказаною адресою».
Клопотань від сторін про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін не надходило.
На підставі ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Суд, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, виходить з наступного.
12 листопада 2024 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 було зареєстровано шлюб, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_2 , виданим Дніпровським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) 12 листопада 2024 року, актовий запис № 1907.
Сторони мають спільну дитину ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджуються копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 , виданим Дніпровським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) 11 грудня 2024 року, про що здійснено відповідний актовий запис № 2161.
Судом також встановлено та не заперечено сторонами у справі, що сторони проживають окремо, дитина проживає з матір`ю - позивачем у справі.
Позивач стверджує, що відповідач частково виконує свій обов`язок щодо матеріального забезпечення дитини.
Вважаючи, що розмір матеріального забезпечення дитини відповідачем не є достатнім, позивач звернулась до суду з цією позовною заявою.
Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд виходить з такого.
Відповідно до частин першої, другої статті 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України №789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.
Згідно зі статтею 180 Сімейного кодексу України (далі по тексту - СК України) батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.
Частинами другою, третьою статті 181 СК України передбачено, що за домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі.
Відповідно частини першої до статті 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення.
Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів (частина друга статті 182 СК України).
Частиною першою статті 191 СК України передбачено, що аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу - із дня подання такої заяви.
Відповідно частини першої статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.
Відповідно до підпункту 3 пункту 17 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 15 травня 2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен урахувати: стан здоров`я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення.
Як вже було зазначено судом, ОСОБА_3 , 2024 року народження, проживає разом з матір`ю.
Судом також було встановлено, що між сторонами у справі не було досягнуто згоди щодо розміру аліментів.
На підтвердження позовних вимог про стягнення аліментів позивачем до матеріалів справи долучено копії квитанцій про сплату підгузків (2898 грн), серветок (1730 грн), харчування (3856 грн, 627 грн, 1165 грн), одягу, іграшок (а.с. 41-56).
Суд, при визначенні розміру аліментів не бере до уваги зазначені позивачем витрати на одяг взуття та іграшки у розмірі 40 000,00 грн, які не були узгоджені з батьком дитини, оскільки вважає, що на відповідача не може бути покладений беззаперечний обов`язок нести витрати на утримання дитини, які самостійно обрала мати дитини без узгодження з ним.
Також суд зауважує, що аліменти на утримання дитини мають забезпечувати матеріальні потреби дитини з урахуванням її віку і стану здоров`я, а також нормальні фізіологічні потреби дитини.
При визначенні розміру аліментів, суд виходить також із засад розумності та справедливості, вимог забезпечення належного матеріального утримання дітей та їх гармонійного розвитку.
Суд вважає недоведеними доводи позивача щодо того, що відповідач має матеріальну можливість сплачувати щомісячно аліменти в розмірі 25 000,00 грн., оскільки доказів на підтвердження матеріального стану відповідача позивач суду не надав.
Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом (ч. 7 ст. 81 ЦПК України).
Статтею 89 Цивільного процесуального кодексу України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
З огляду на те, що на обох батьків покладено однаковий обов`язок щодо утримання і матеріального забезпечення своїх дітей, при цьому добровільної згоди між батьками щодо порядку реалізації такого обов`язку не було досягнуто, суд доходить висновку про наявність правових підстав для стягнення з відповідача аліментів на утримання дитини.
Разом з тим, визнаючи розмір аліментних зобов`язань, суд враховує вимоги ст. 182 СК України та вважає, що визначений позивачем розмір аліментів в сумі 25 000 грн є завищеним, оскільки матеріали справи не місять доказів достатності (наявності) у відповідача заробітку (доходу), який би надавав можливість суду визначити суму аліментів саме у такому розмірі.
Суд зауважує, що суттєвою обставиною, що має істотне значення для розгляду цієї справи, є розмір доходів відповідача, наявність чи відсутність у нього рухомого чи нерухомого майна тощо, проте зазначені відомості позивчем суду не надані.
Таким чином, з огляду на наведені положення закону, враховуючи те, що відповідач та позивачка проживають окремо, зважаючи на рівність обов`язку батьків по утриманню дитини, при цьому домовленість між ними про сплату аліментів на утримання дитини відсутня та, водночас, дитина перебуває на утриманні матері, з урахуванням того, що відповідач є особою працездатного віку та не надав відповідних доказів, які б свідчили, що за станом здоров`я він позбавлений можливості працювати та має на утриманні інших дітей або непрацездатних батьків чи дружину, суд приходить до висновку щодо стягнення аліментів на утримання дитини у твердій грошові сумі в розмірі 10 000 грн. 
Вирішуючи питання щодо дати початку стягнення аліментів, суд відзначає, що відповідно до приписів ч. 1 ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, а тому аліменти мають бути стягнуті, починаючи з 13 грудня 2025 року.
Відповідно до ст. 430 ЦПК України слід допустити негайне виконання рішення у межах сплати платежу за один місяць.
Що стосується позовних вимог про стягнення з відповідача додаткових витрат у розмірі 311 000,00 грн., суд зазначає наступне.
Відповідно до ст. 180 Сімейного кодексу України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.
Обов`язок батьків утримувати своїх дітей виникає з моменту їх народження та зберігається до досягнення дітьми повноліття. До того ж, обов`язок утримувати дитину у рівній мірі покладається як на матір, так і батька, причому, обов`язком особистим, індивідуальним, а не солідарним.
Батьки зобов`язані утримувати свою дитину незалежно від того, одружені вони чи ні (у випадку народження дитини під час фактичних шлюбних відносин), або чи розірвано їх шлюб.
Відповідно до ст. 185 СК України той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). Розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення. Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення одноразово, періодично або постійно.
Аналіз відповідних норм законодавства вказує на те, що в окремих випадках за наявності особливих обставин, крім звичайних витрат на дитину вимагаються додаткові. Розмір додаткових витрат повинен визначатися залежно від передбачуваних або фактично понесених витрат на дитину.
Дане положення стосується особливих обставин, приблизний перелік яких надається зазначеною статтею. До таких особливих обставин закон відносить насамперед випадки, коли дитина, яка знаходиться на утриманні батьків, потребує додаткових витрат на неї у зв`язку із розвитком певних її здібностей чи то страждає на тяжку хворобу. Особливі обставини можуть бути зумовлені, як негативними (хвороба), так і позитивними фактами (схильність дитини до музики, що потребує купівлі музичного інструменту, або до певного виду спорту, що вимагає додаткових матеріальних витрат, або дитина потребує оздоровлення та відпочинку біля моря чи на гірському курорті). Наявність таких особливих обставини підлягають доведенню в судовому засіданні.
Відповідно до вимог наведеного законодавства, у витратах, понесених при звичайному способі життя, хоча вони і будуть додатковими, але не викликаними особливими обставинами, участь другого з батьків не є обов`язковою.
Таким чином, участь у додаткових витратах на дитину є не правом, а обов`язком батька (матері) незалежно від сплати ним (нею) аліментів, і закон не передбачає можливості повного звільнення особи від участі в таких витратах, а обставини, що мають істотне значення, враховуються лише при визначенні судом розміру участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі виникнення спору.
У постанові від 13 вересня 2017 у справі № 6-1489цс17 Верховний Суд України зробив правовий висновок, згідно якого СК України виходить з принципу рівності прав та обов`язків батьків. Відповідно до закону брати участь у додаткових витратах зобов`язані обоє з батьків, незалежно від того, з ким з них проживає дитина. При визначенні розміру стягнення з одного з батьків суд відносить частину витрат на іншого. Згідно із частиною першою статті 185 СК той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). Це положення стосується особливих обставин, приблизний перелік яких надається цією статтею. До таких особливих обставин закон відносить насамперед випадки, коли дитина, яка знаходиться на утриманні батьків, потребує додаткових витрат, у тому числі у зв`язку з розвитком певних її здібностей. Визначення таких особливих обставин відноситься до компетенції суду, і вони є індивідуальними в кожному конкретному випадку. За частиною другою статті 185 СК розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення.
У пункті 18 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» № 3 від 15травня 2006 року, зазначено, що стягненню підлягають не тільки фактично зазнані додаткові витрати на утримання дитини, а і передбачувані додаткові витрати, викликані особливими обставинами, тому їх необхідно визначати в твердій грошовій сумі.
Суд при розгляді позову виходить з того, що додаткові витрати не є додатковим стягненням коштів на утримання дитини. Аліменти необхідні, щоб забезпечити нормальні матеріальні умови для життя дитини. В окремих випадках за наявності особливих обставин, крім звичайних витрат на дитину вимагаються додаткові. Розмір додаткових витрат повинен визначатися залежно від передбачуваних або фактично понесених витрат на дитину. Доказами, що підтверджують наявність особливих обставин, що спричинили додаткові витрати на дитину, можуть бути документи, які свідчать, наприклад, про витрати на придбання спеціальних інструментів, призначених для розвитку здібностей дитини (наприклад, музичного інструменту або спортивного спорядження тощо), витрати на навчання дитини у платному навчальному закладі, на заняття у музичних, мистецьких або спортивних закладах, на додаткові заняття, висновки МСЕК, довідки медичних закладів та інші документи, що підтверджують відповідний стан здоров`я дитини (хвороба, каліцтво), і свідчать про необхідність додаткових витрат на лікування (на придбання ліків, спеціальний медичний догляд, санаторно-курортне лікування тощо).
Заявляючи додаткові витрати, позивач в будь-якому випадку повинен їх обґрунтувати, тобто надати беззаперечні докази на їх підтвердження. Дані додаткові витрати, на відміну від аліментів, мають бути викликані саме особливими обставинами. Додаткові витрати заявляються у зв`язку з хронічними або разовими проблемами зі здоров`ям дитини або які пов`язані з розвитком здібностей дитини.
Звертаючись до суду з даним позовом позивачка включила до розрахунку додаткових витрат:
- витрати на підбір персоналу у розмірі 47 000, 00 грн., що підтверджується договором про надання послуг з підбору персоналу від сервісу SMART NANNY від 15.10.2025 та платіжною інструкцією від 20.10.2025;
- витрати на догляд за дитиною незалежним доглядачем, у розмірі 495 000, 00 грн. (11 год (робочі час) * 250 грн. (погодинна ставка) = 2 750,00 грн. (оплата за день); 2 750, 00 грн. * 180 (строк договору) = 495 000, 00 грн.), що підтверджується договором надання послуг незалежного доглядача за дітьми від SMART NANNY SERVICE, укладеного від 15.10.2025 на строк 180 календарних днів із моменту підписання та із погодинною ставкою 250 грн., та робочим графіком з 09.00 - 20.00;
- витрати на медичні послуги, які надаються клінікою ТОВ «ІСІДА-IVF» дитині ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 - у розмірі 80 000, 00 грн. Ці додаткові витрати підтверджується договором про надання медичних послуг пакет «Педіатричний депозит» від 14.12.2024, укладений між Позивачем та ТОВ «ІСІДА-IVF», а також чеками №48751 від 20.12.2024 та 81270 від 08.10.2025, згідно із якими Позивачем було сплачено 80 000, 00 грн.
На переконання суду, послуги з підбору персоналу, витрати на догляд за дитиною та пакет послуг «Педіатричний депозит» у приватній клініці не відноситься до тих особливих обставин, які передбачають стягнення додаткових витрат на утримання дитини.
Доказами, що підтверджують наявність особливих обставин, можуть бути документи, зокрема висновки медико-соціальної експертної комісії, довідки медичних закладів та інші документи, що підтверджують відповідний стан здоров`я дитини і свідчать про необхідність додаткових витрат на лікування.
Зокрема, витрати, пов`язані з наданням медичних послуг таких як пакет «Педіатричний депозит» у приватній клініці, які заявлені позивачкою до відшкодування, є наслідком особистого вибору позивача щодо організації медичного обслуговування дитини, та забезпечує підвищений рівень сервісу в обраному матір`ю приватному медичному закладі і не пов`язані з лікуванням хронічного захворювання чи тривалого патологічного стану, що потребує систематичного або довготривалого медичного втручання, та не створює для іншого з батьків обов`язку брати участь у фінансуванні таких витрат. Оплата медичного депозиту не є лікуванням як таким, а лише створює можливість отримання медичних послуг у майбутньому. Позивачем не доведено, що дитина фактично потребувала лікування, вартість якого не могла бути покрита за рахунок аліментів або звичайних витрат на утримання дитини. Матеріали справи не містять доказів на підтвердження наявності у дитини захворювання, яке зумовлює необхідність постійного або спеціалізованого лікування як особливої обставини у розумінні статті 185 Сімейного кодексу України.
Не може бути віднесено до витрат, викликаних особливими обставинами, щодо інших витрат, понесених позивачем у зв`язку профілактичними оглядами дитини у приватних медичних закладах, якщо такі витрати були самостійним рішенням позивача, яка не була позбавлена можливості проведення обстеження, діагностики та лікування дитини у державних чи комунальних закладах охорони здоров`я, а тому такі витрати не підлягають стягненню у зв`язку з недоведеністю їх понесення за особливих обставин. Ураховуючи, що заявлені позивачем витрати на медичне страхування та проведені профілактичні огляди дитини, не були пов`язані з каліцтвом чи тяжкою хворобою дитини, суд дійшов висновку про відсутність підстав для їх стягнення з відповідача (постанова Верховного Суду від 29.04.2022 № 761/27222/20, провадження № 61-8815св21).
З наданих суду доказів не вбачається, що витрати на послуги з підбору персоналу по догляду за дитиною та оплату послуг незалежного доглядача (няні) були викликані особливими обставинами, пов`язаними зі станом здоров`я дитини, її розвитком, наявністю спеціальних потреб або іншими винятковими обставинами, передбаченими статтею 185 Сімейного кодексу України.
Матеріали справи не містять належних та допустимих доказів того, що дитина потребувала спеціального догляду, який не міг бути забезпечений без залучення незалежного доглядача, а також доказів того, що необхідність такого догляду була обумовлена саме інтересами та потребами дитини, а не особистими обставинами позивача.
Суд враховує, що забезпечення нагляду та догляду за малолітньою дитиною є складовою її звичайного утримання та виховання. Вибір способу організації такого догляду, зокрема шляхом залучення незалежного доглядача або спеціалізованих агентств з підбору персоналу, є правом особи, з якою проживає дитина, однак сам по собі не створює для іншого з батьків обов`язку компенсувати відповідні витрати як додаткові витрати на дитину.
За таких обставин суд дійшов висновку, що заявлені до стягнення витрати не належать до додаткових витрат на дитину, передбачених статтею 185 Сімейного кодексу України, а тому підстави для їх стягнення з відповідача відсутні.
Щодо судових витрат на правничу (правову) допомогу у розмірі 40 000 грн. суд зазначає наступне.
Відповідно до ч. 1, п. 2 ч. 2 статті 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі відмови в позові - на позивача.
Згідно з ч. 2 ст. 137 ЦПК України, за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд, відповідно до частини третьої статті 141 ЦПК України, враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.
Відповідно до частин 1-4 статті 137 ЦПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.
За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:
1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;
2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
Верховний Суд у справах № 905/1795/18 та № 922/2685/19 неодноразово зауважував, що суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості, пропорційності та верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час, та неспіврозмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг.
У додатковій постанові Верховного Суду від 08 вересня 2021 року у справі №206/6537/19 (провадження № 61-5486св21) зазначено, що попри волю сторін договору визначати розмір гонорару адвоката, суд не позбавлений права оцінювати заявлену до відшкодування вартість правничої допомоги на підставі критеріїв співмірності, визначених частиною четвертою статті 137 ЦПК України.
Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
До матеріалів справи долучено копію ордеру на надання правової допомоги адвокатом Лошадкіною В.О. від 22.09.2025 Серії ВВ № 1052222, копію свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю серія ЛГ № 000109 від 07.06.2018 року.
Велика Палата Верховного Суду, у справі № 910/12876/19, звернула увагу на те, що при зверненні з клопотанням про стягнення витрат на правничу допомогу, адвокатом повинно бути надано детальний опис витраченого часу на певний вид робіт (підготовка додаткових пояснень, підготовка до судових засідань, аналіз матеріалів судової справи, тощо).
Подання детального опису робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги, не є самоціллю, а є необхідним для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат.
Інформація, яка міститься в акті приймання-передачі виконаних робіт, зокрема перелік наданих послуг та фіксований розмір гонорару, не може вважатись тим розрахунком (детальним описом робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат часу по кожному із видів робіт, необхідних для надання правничої допомоги), подання якого є необхідною умовою для стягнення витрат на професійну правничу допомогу.
Крім того, неподання стороною, на користь якої ухвалено судове рішення, розрахунку (детального опису робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат часу по кожному із виду робіт, необхідних для надання правничої допомоги) позбавляє іншу сторону можливості спростовувати ймовірну неспівмірність витрат на професійну правничу допомогу.
Також, відповідно до позиції Верховного Суду у справі № 922/2604/20, відсутність документального підтвердження надання правової допомоги (договору надання правової допомоги, детального опису виконаних доручень клієнта, акту прийому-передачі виконаних робіт, платіжних доручень на підтвердження фактично понесених витрат клієнтом тощо) є підставою для відмови у задоволенні заяви про розподіл судових витрат у зв`язку з недоведеністю їх наявності.
Отже, стороною, яка просить стягнути на її користь витрати на професійну правничу допомогу, має бути надано детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом та докази здійснення стороною таких витрат.
Проте, всупереч вищезазначеному, представником позивача не було надано суду достатніх доказів понесених витрат, а саме: доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт (акти наданих послуг, акти виконаних робіт та ін.); детального опису робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом.
Вказана позиція відповідає висновкам, викладеним в постанові Верховного Суду від 09 жовтня 2020 року у справі № 509/5043/17 (провадження № 61-5662св20).
Разом з тим, постановою Верховного Суду від 28.12.2020 у справі №640/18402/19 зазначено, що у разі встановлення у договорі про надання правової допомоги фіксованої суми гонорару надавати детальний опис робіт не потрібно, адже «розмір винагороди за надання правової допомоги визначений у Договорі у вигляді фіксованої суми, не змінюється в залежності від обсягу послуг та витраченого адвокатом часу».
Проте, позивачем до позовної заяви не долучено договору про надання правової допомоги.
Відповідно до частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
За таких обставин, суд дійшов висновку, що підстави для стягнення витрат на професійну правничу допомогу адвоката відсутні, а у задоволенні заяви слід відмовити.
Згідно зі ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір за позовну вимогу про стягнення аліментів, оскільки позивач звільнений від сплати судового збору за подання позову до суду відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір».
Керуючись ст.ст. 12-13, 81, 141, 247, 258 - 259, 263 - 265, 268, 272 - 273, 354-355 ЦПК України, суд
У Х В А Л И В :

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів та додаткових витрат на дитину - задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 аліменти на утримання ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у твердій грошовій сумі 10 000 грн щомісячно, починаючи з 13 грудня 2025 року і до досягнення дитиною повноліття.
У задоволенні інших вимог позову відмовити.
Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , на користь держави судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 1211,20 грн. 
Рішення в частині стягнення аліментів в межах суми платежу за один місяць підлягає негайному виконанню.
Рішення суду може бути оскаржене до Київського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Відомості про учасників справи:
1. Позивач: ОСОБА_1 , ( ІНФОРМАЦІЯ_4 , адреса реєстрації: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_3 ;
2. Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , адреса реєстрації: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_4 .

Суддя А.О. Митрофанова