Справа № 725/7488/24 
Провадження № 2/727/384/26

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
28 травня 2026 року м. Чернівці

Шевченківський районний суд м. Чернівці в складі: 

головуючого судді Терещенко О.Є.
при секретарі Аниськовій К.В. 

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Чернівці цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європей-ська агенція з повернення боргів» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,-

встановив:
У липні 2024 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова ком-панія «Європейська агенція з повернення боргів» (далі – позивач) звернулося до Шев-ченківського районного суду м. Чернівці з позовом до ОСОБА_1 (далі – відповідач) про стягнення заборгованості за кредитними договорами у за-гальному розмірі 60 106,80 грн. Позовні вимоги мотивовані тим, що 08 серпня 2023 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «1 БЕЗПЕЧНЕ АГЕНТСТВО НЕОБХІДНИХ КРЕДИТІВ» (первісний кредитор) та відповідачем ОСОБА_1 було укладено договір позики № 76748792. Позивач зазначає, що вказаний договір був укладений в електронній формі з використанням інформаційно-телекомунікаційної си-стеми шляхом накладення електронного підпису одноразовим ідентифікатором, що відповідно до положень Закону України «Про електронну комерцію» за правовими на-слідками прирівнюється до власноручного підпису. За умовами цього договору відпо-відач отримав грошові кошти на свою банківську картку, ознайомився з правилами на-дання позики, які є невід`ємною частиною договору та публічною офертою, проте свої зобов`язання щодо своєчасного повернення кредитних коштів не виконав. 
У подальшому, 14 червня 2021 року між первісним кредитором та ТОВ «ФК «ЄАПБ» було укладено договір факторингу № 14/06/21, відповідно до умов якого по-зивач набув право грошової вимоги до боржників, серед яких був і відповідач. Від-повідно до витягу з реєстру боржників від 25 січня 2024 року, загальна заборгованість відповідача за цим договором становить 48 000,00 грн., з яких 12 000,00 грн. – сума основного боргу (тіло кредиту), а 36 000,00 грн. – заборгованість за нарахованими від-сотками.
Крім того, позивач у своїй заяві вказує, що 05 серпня 2023 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «АВАНС КРЕДИТ» (інший первісний кредитор) та відповідачем ОСОБА_1 було укладено кредитний договір № 06282-08/2023, який також підписувався електронним підписом позичальника за допомогою SMS-ко-ду. За цим договором кошти надавалися у безготівковій формі шляхом їх перераху-вання за реквізитами платіжної картки відповідача. Право вимоги за даним договором перейшло до позивача на підставі іншого договору факторингу № 21032024 від 21 бе-резня 2024 року. 
Відповідно до реєстру боржників, сформованого до цього договору факторингу, заборгованість за вказаним кредитним договором становить 12 106,80 грн., з яких 12 000,00 грн. складає основний борг, а 106,80 грн. – відсотки. Зважаючи на систематичне ігнорування боржником своїх договірних зобов`язань, непогашення заборгованості пе-ред первісними кредиторами та перед новим кредитором, позивач просив суд стягнути загальну суму боргу в розмірі 60 106,80 грн. та судовий збір у розмірі 3 028,00 грн. у примусовому судовому порядку.
Заочним рішенням Шевченківського районного суду м. Чернівці від 05 листопада 2024 року позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова ком-панія «Європейська агенція з повернення боргів» було задоволено в повному обсязі. Однак, не погоджуючись із вказаним рішенням, представник відповідача – адвокат Беціан Магдаліна Октавіанівна, діючи в інтересах ОСОБА_1 , подала заяву про перегляд заочного рішення суду в новій редакції. В обґрунтування заяви представник відповідача зазначила, що ОСОБА_1 не був належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи, жодних судових повісток не отримував, про існу-вання судового провадження та наявність заочного рішення дізнався значно пізніше, а тому був повністю позбавлений об`єктивної можливості надати свої письмові пояс-нення та заперечення проти позову, що має ключове значення для правильного вирі-шення цього спору.
Також, представник відповідача просила відмовити в задоволенні позовних ви-мог у повному обсязі. Представник відповідача наголосила, що відповідно до поло-жень статті 1046 Цивільного кодексу України договір позики є реальним і вважається укладеним виключно з моменту фактичної передачі грошей позичальнику. Крім того, сторона відповідача акцентувала увагу суду на тому, що надані фінансовою компанією розрахунки заборгованості мають виключно інформаційний характер, не є первинними бухгалтерськими документами у розумінні Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», а відтак не можуть слугувати беззаперечним та на-лежним доказом реального розміру боргу.
Ухвалою Шевченківського районного суду м. Чернівці від 12 грудня 2025 року заяву адвоката було задоволено, заочне рішення суду від 05 листопада 2024 року було скасовано, а розгляд справи призначено за правилами спрощеного позовного провад-ження. 
Під час нового судового розгляду справи, з метою спростування доводів відпові-дача та підтвердження факту реального перерахування кредитних коштів, позивачем було заявлено клопотання про витребування доказів. Ухвалою Шевченківського районного суду м. Чернівці від 19 лютого 2026 року вказане клопотання позивача було задоволено та витребувано від Акціонерного товариства «УНІВЕРСАЛ БАНК» ін-формацію щодо руху коштів по картковому рахунку ОСОБА_1 . На виконання вказаної ухвали банком було скеровано до суду офіційну ви-писку про рух коштів.
Представник позивача у судове засідання не з`явилась, направила до суду пись-мове клопотання про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримав у пов-ному обсязі та наполягав на їх задоволенні. 
Представник відповідача у судове засідання також не з`явилась, однак направила клопотання, згідно якого проти позову заперечувала частково, просила суд у повному обсязі відмовити у стягненні боргу за договором з ТОВ «АВАНС КРЕДИТ» у зв`язку з його фактичною неукладеністю, а суму до стягнення за договором з ТОВ «1 БЕЗ-ПЕЧНЕ АГЕНТСТВО НЕОБХІДНИХ КРЕДИТІВ» просила обмежити лише тілом ре-ально отриманого кредиту, повністю відмовивши у стягненні незаконно нарахованих поза строком кредитування відсотків.
У зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи, суд відповідно до частини другої статті 247 ЦПК України, ухвалює рішення без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу.
Суд, всебічно та повно з`ясувавши фактичні обставини справи, дослідивши надані письмові докази, дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог з огляду на наступне.
Згідно зі статтею 263 Цивільного процесуального кодексу України судове рі-шення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрун-тованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на під-ставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Відповідно до положень статей 526, 527, 530 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог – відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Якщо у зобов`язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк.
Аналізуючи правову природу укладених між сторонами правочинів, суд звертає увагу на те, що відповідно до Закону України «Про електронну комерцію» електрон-ний договір укладається шляхом пропозиції його укласти в електронній формі з однієї сторони та її прийняття з іншої. Електронний підпис одноразовим ідентифікатором є належним засобом ідентифікації особи та за правовими наслідками прирівнюється до власноручного підпису. Разом з тим, дотримання лише електронної форми договору не скасовує матеріально-правових вимог до його дійсності та моменту укладення, пе-редбачених Цивільним кодексом України для окремих видів зобов`язань. Так, згідно з частиною першою статті 1046 Цивільного кодексу України за договором позики одна сторона передає у власність другій стороні грошові кошти або інші речі, визначені ро-довими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Частиною другою цієї ж статті імперативно встановлено, що договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Отже, правовою особливістю договорів позики та кредиту у формі позики є їх реальний ха-рактер. Укладення кредитного договору, незалежно від його форми (паперової чи електронної), не породжує для позичальника обов`язку з повернення коштів доти, доки такі кошти не будуть йому фактично передані або зараховані на його банківський рахунок.
Верховний Суд у своїх постановах неодноразово формулював сталу та послі-довну правову позицію щодо застосування статті 1046 Цивільного кодексу України. Зокрема, у постанові Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 24 березня 2020 року у справі № 404/502/18 та постанові від 08 липня 2019 року у справі № 524/4946/16-ц наголошено, що договір позики вважається укладеним з моменту фактичного отримання позичальником грошей, і саме позикодавець у разі виникнення спору повинен надати беззаперечні докази того, що він дійсно передав, а позичальник дійсно отримав відповідну суму коштів. Без доведення цього факту позовні вимоги про стягнення боргу задоволенню не підлягають. Відповідно до статті 81 Цивільного процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Оцінюючи позовні вимоги в частині стягнення заборгованості за кредитним договором № 06282-08/2023 від 05 серпня 2023 року, укладеним між ТОВ «АВАНС КРЕДИТ» та відповідачем на суму 12 106,80 грн., суд бере до уваги докази, зібрані за клопотанням самого позивача. На виконання ухвали суду від 19 лютого 2026 року про витребування доказів, Акціонерне товариство «УНІВЕРСАЛ БАНК» надало суду офі-ційну виписку про рух коштів за картковим рахунком ОСОБА_1 . З детального та всебічного аналізу даної банківської виписки за спірний пе-ріод, зокрема за 05 серпня 2023 року та у наступні дні, вбачається повна відсутність будь-яких транзакцій, які б підтверджували зарахування на банківський рахунок відповідача кредитних коштів у розмірі 12 000,00 грн. від ТОВ «АВАНС КРЕДИТ» або через платіжні системи, що обслуговують цю фінансову компанію. Будь-яких інших належних та допустимих доказів, як-от меморіальних ордерів, банківських квитанцій чи платіжних доручень, які б фіксували перехід права власності на грошові кошти від позикодавця до позичальника, матеріали справи не містять. Враховуючи викладене, суд приходить до обґрунтованого переконання, що кредитний договір № 06282-08/2023 є неукладеним у розумінні частини другої статті 1046 Цивільного кодексу України, у зв`язку з чим правові підстави для стягнення з відповідача заборгованості за цим епізодом повністю відсутні. Відповідно, права вимоги за цим неукладеним право-чином не могли бути дійсно передані позивачу за договором факторингу, оскільки згідно зі статтею 514 Цивільного кодексу України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, а у даному випадку право вимоги повернення коштів у первісного кредитора не виникло.
Вирішуючи спір у частині позовних вимог про стягнення заборгованості за до-говором позики № 76748792 від 08 серпня 2023 року, укладеним з ТОВ «1 БЕЗПЕЧНЕ АГЕНТСТВО НЕОБХІДНИХ КРЕДИТІВ», суд виходить з того, що факт отримання відповідачем кредитних коштів у розмірі 12 000,00 грн. знайшов своє беззаперечне підтвердження в матеріалах справи. Згідно з банківською випискою по картці АТ «УНІВЕРСАЛ БАНК», 08 серпня 2023 року о 20:29:46 було зафіксовано вхідну тран-закцію на вказану суму. Таким чином, вказаний договір позики набрав чинності, у від-повідача виник обов`язок щодо належного виконання його умов, а первісний кредитор набув право вимоги, яке в подальшому правомірно відступив позивачу за договором факторингу. Оскільки доказів добровільного погашення вказаної суми чи її частини матеріали справи не містять, вимога позивача про стягнення суми основного боргу (тіла кредиту) в розмірі 12 000,00 грн. є цілком законною, обґрунтованою та такою, що підлягає задоволенню.
Разом з тим, суд не погоджується з розрахунком позивача в частині стягнення заборгованості за нарахованими відсотками у розмірі 36 000,00 грн. за вказаним договором позики № 76748792. Частиною першою статті 1048 Цивільного кодексу України визначено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Системний аналіз норм чинного законодавства свідчить про те, що проценти, передбачені статтею 1048 Ци-вільного кодексу України, є платою саме за правомірне користування чужими гро-шовими коштами, яке обмежене строком дії договору або строком кредитування.
Велика Палата Верховного Суду у своїй постанові від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12, що є обов`язковою для врахування судами нижчих інстанцій, сформувала фундаментальний правовий висновок щодо застосування вказаних норм. Суд касаційної інстанції зазначив, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування. Після настання цього строку користування грошима стає непра-вомірним, а відтак договірні проценти (як плата за послугу) нарахуванню не підля-гають. Ця правова позиція була неодноразово підтверджена та деталізована у подаль-шій практиці, зокрема у постанові Великої Палати Верховного Суду від 05 квітня 2023 року у справі № 910/4518/16. У вказаному рішенні Верховний Суд ще раз підкреслив, що після спливу узгодженого строку кредитування кредитор має право вимагати за-хисту своїх прав виключно шляхом застосування наслідків прострочення виконання грошового зобов`язання, які передбачені спеціальною нормою статті 625 Цивільного кодексу України, а саме вимагати стягнення інфляційних втрат та трьох процентів річ-них від простроченої суми, або ж вимагати стягнення неустойки (штрафу, пені), якщо це прямо передбачено умовами договору та не суперечить чинному законодавству. Нарахування ж базових чи підвищених процентів після закінчення строку договору є безпідставним.
Досліджуючи матеріали справи, суд встановив, що згідно з умовами пункту 2.2 укладеного між сторонами Договору позики № 76748792 від 08 серпня 2023 року, строк позики становить 30 днів (до 07 вересня 2023 року включно). Пунктом 2.3 цього ж Договору передбачено, що фіксована базова процентна ставка становить 2,5% на день. Відтак, виходячи з імперативних приписів матеріального права та висновків Великої Палати Верховного Суду, кредитор мав законне право нараховувати вказані відсотки виключно протягом цих 30 днів правомірного користування коштами. Математичний розрахунок правомірного розміру відсотків за весь визначений строк дії договору становить 9 000,00 грн. (12 000,00 грн. основного боргу помножені на 2,5% процентної ставки на день та помножені на 30 днів строку кредитування). Позивачем же заявлено до стягнення заборгованість за відсотками у загальному розмірі 36 000,00 грн., що значно і безпідставно перевищує граничний розмір плати, дозволеної до на-рахування у межах погодженого строку кредитування. Фактично позивач продов-жував нараховувати договірні проценти після спливу тридцятиденного строку, що су-перечить природі таких процентів та вимогам цивільного законодавства. 
Оскільки нарахування відсотків поза межами погодженого сторонами строку є неправомірним, а позовних вимог про стягнення інфляційних втрат чи трьох процентів річних у порядку статті 625 Цивільного кодексу України позивачем не заявлялося, суд вважає за необхідне задовольнити вимоги в частині стягнення відсотків лише частково. З відповідача підлягають стягненню правомірно нараховані в межах строку креди-тування відсотки у розмірі 9 000,00 грн., тоді як у стягненні решти заявленої суми відсотків (27 000,00 грн.) слід відмовити через безпідставність таких вимог. 
Загальна сума, що підлягає безумовному стягненню за договором позики № 76748792, становить 21 000,00 грн., яка складається із 12 000,00 грн. суми тіла кредиту та 9 000,00 грн. суми відсотків.
Розподіляючи судові витрати, суд керується положеннями статті 141 Цивільного процесуального кодексу України, відповідно до яких судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повер-нення боргів» підлягає задоволенню частково, а саме на доведену та обґрунтовану суму 21 000,00 грн. із загальних заявлених 60 106,80 грн., що у відсотковому спів-відношенні становить 34,94%, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у відповідному пропорційному розмірі 1 057,91 грн.
Керуючись статтями 4, 12, 13, 81, 89, 141, 258, 259, 263-265, 268 Цивільного про-цесуального кодексу України, суд –
ухвалив:
Позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором – задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 (дата народження: ІНФОРМАЦІЯ_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_1 , зареє-строваного за адресою: АДРЕСА_1 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» (ідентифікаційний код юридичної особи ЄДРПОУ: 3562 5014, місцезнаходження: вулиця Симона Петлюри, будинок 30, місто Київ) забор-гованість за договором позики № 76748792 від 08 серпня 2023 року в загальному розмірі 21 000,00 (двадцять одна тисяча) гривень, яка складається із 12 000,00 (два-надцять тисяч) гривень суми основного боргу та 9 000,00 (дев`ять тисяч) гривень - за-боргованості за відсотками.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обме-женою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення бор-гів» судові витрати, пов`язані зі сплатою судового збору у розмірі 1 057,91 (одна тися-ча п`ятдесят сім) гривень (дев`яносто одна) копійка.

У задоволенні іншої частини позовних вимог – відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Чернівецького апе-ляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апе-ляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя: О.Є.Терещенко